Постанова
Іменем України

12 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 740/5170/17
провадження № 61-43015св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1,
заінтересовані особи - виконавчий комітет Ніжинської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року у складі судді Олійник В. П., та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Онищенко О. І., Харечко Л. К., 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначити її опікуном.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_5 та над малолітньою ОСОБА_6, які позбавлені батьківського піклування. 
В задоволенні інших вимог заяви відмовлено. 
До призначення опікуна опіку над малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, здійснює орган опіки та піклування Ніжинської міської ради.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що мати дітей - ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав щодо них і не поновлена у цих правах. Батько - ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. Останній у зв'язку з тривалою хворобою позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов'язки, а отже, діти позбавлені батьківського піклування, що, відповідно до приписів статті 60 ЦК України, є підставою для встановлення судом опіки над ними. 
Судове рішення у вказаній частині в суді апеляційної інстанції не оскаржувалося.
Відмовляючи в задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд виходив з того, що наявні у справі докази у сукупності не підтверджують можливості заявника ОСОБА_1 виконувати обов'язки опікуна щодо двох малолітніх дітей. Станом на час розгляду справи остання не може створити дітям належних умов для їх виховання та розвитку. 
Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх дітей та не встановлено підстав для незгоди з висновком органу опіки та піклування. 
21 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 опікуном малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, призначити ОСОБА_1 їх опікуном, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що при прийнятті рішення, суди керувалися лише доводами заінтересованих осіб, зазначаючи що заявник не може бути опікуном, оскільки не піклується про дітей, не має належних умов для проживання. Але дані факти не відповідають дійсності, оскільки квартира потребує ремонту, який на даний час мають провести: це поклеїти шпалери, покрасити вікна та підлогу у квартирі. Крім того, суди не врахували думку дітей, які хочуть проживати разом з бабусею. Інформація щодо жорстокого поводження заявника з дітьми відсутня.
29 жовтня 2018 року міський голова Ніжинської міської ради - ОСОБА_8 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.
03 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначала, що доводи служби у справах дітей про те, що бабуся не займається дітьми є голослівними, оскільки дітьми бабуся займається з їх народження і має намір надалі виховувати їх.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
05 жовтня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року оскаржуються в частині відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.
Перевіривши доводи касаційної скарги в межах оскарження та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом установлено, що малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є онуками заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Батьками малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7.
ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей ОСОБА_2 та  ОСОБА_1, що підтверджується заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року (справа №740/1437/17), яке набрало законної сили.
ОСОБА_2 у зв'язку з тривалою хворобою не може виконувати батьківські обов'язки, що підтверджується відповіддю до висновку лікарсько-консультативної комісії від 04 серпня 2017 року.
Фактичне утримання дітей станом на час звернення до суду здійснюється заявником ОСОБА_1
ОСОБА_1, ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_5 (онук), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_10 (онука) зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (довідка відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 15 грудня 2017 року).
Відповідно до висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування, від 30 листопада 2017 року встановлена недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які позбавлені батьківського піклування, з підстав відсутності проходження ОСОБА_1 навчання кандидатів в опікуни, не створення належних умов для проживання дітей, низького виховного потенціалу ОСОБА_1
Проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та дітей у квартирі АДРЕСА_1, та встановлено, що квартира потребує капітального ремонту.
Встановлено, що у березні 2018 року згідно ухвали суду від 27 лютого 2018 року проведено Ніжинським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді комплексну психодіагностику, результати якої показали, що дитина ОСОБА_6 гостро переживає розлучення із матір'ю і прагне до возз'єднання, до бабусі ОСОБА_6 дівчинка виявляє найменшу прихильність, вона для неї є джерелом дискомфорту, бабуся викликає у дівчинки тривожність, наявне конфліктне ставлення дитини до цієї людини (психологічний бар'єр). ОСОБА_5 виявляє найбільшу емоційну прихильність до матері ОСОБА_11 та мами Люди (бабусі), яких в більшості випадків хлопчик не розмежовує, останній переживає розлучення із матір'ю ОСОБА_7.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.
За статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
За правилом статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а 
піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Правилами опіки та піклування, затвердженими Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Відповідно до пункту 3.1 Правил, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.
При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним. 
Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім'ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.
При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. 
Стаття третя Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 
Відповідно до статті 244 ЦК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначення дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.
Верховний Суд вважає, що відмова у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не відповідає принципу першочергового забезпечення інтересів дітей.
За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у призначенні опікуном малолітніх дітей ОСОБА_1, оскільки суди не врахували думки дітей та їх бажання проживати разом з бабою ОСОБА_1 Остання дітьми займалася з їх народження, зберігає зв'язки із сім'єю. Має намір далі утримувати та виховувати їх. ОСОБА_1 є дієздатною особою, не визнана неблагонадійною, любить своїх онуків, створює відповідні умови для їх розвитку та навчання. Відмова ОСОБА_1 у призначенні опікуном над онуками призведе до втрати ними безпечного, спокійного та стійкого середовища.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про призначення її опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6задовольнити
Призначити ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані в частині судові рішення першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                          В.І. Журавель
 
                                                                                                          В.М. Коротун  
 
                                                                                                    В. П. Курило