ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2019 року 
Київ
справа №815/6888/16
адміністративне провадження №К/9901/37542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 (головуючий суддя - Єфіменко К.С., судді - Бойко О.Я., Свида Л.І.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 (головуючий суддя - Танасогло Т.М., судді - Федусик А.Г., Яковлєв О.В.) 
у справі № 815/6888/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАІС-Дістрибьюшн»
до Державної фіскальної служби України
про скасування рішення Державної фіскальної служби України від 09.11.2016 №000676 про застосування штрафу в розмірі 508 769,14 грн., 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАІС-Дістрибьюшн» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) про визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2016 № 000676 про застосування фінансових санкцій у виді штрафу в розмірі 508 769,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій прийнято ДФС неправомірно, оскільки алкогольні напої зберігалися у місці, внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 20.03.2017, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, адміністративний позов задовольнив:
- скасував рішення ДФС від 09.11.2016 № 000676 про застосування штрафу до Товариства в розмірі 508 769,14 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що в діях позивача відсутнє порушення положень статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тому підстави для застосування відповідачем фінансових санкцій, передбачених абзацом 11 частини другої статті 17 вказаного Закону відсутні.

Не погодившись із судовими рішеннями, ДФС звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовити з огляду на правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.09.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДФС.  

Позивач не скористався своїм правом подати заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

14.03.2018 справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що основним видом діяльності Товариства є оптова торгівля напоями (46.34 КВЕД).

30.12.2016 ДФС видала ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) серії АЕ № 259783 реєстраційний № 100033 зі строком дії до 19.09.2018.

На підставі отриманої ліцензії позивач займається оптовою торгівлею напоями, в тому числі алкогольними, має складські приміщення, транспорт, інші матеріальні ресурси для ведення заявленої діяльності.

У провадженні Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Херсонській області перебувало кримінальне провадження №32015230000000046 від 05.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204 Кримінального кодексу України.

27.03.2015 у ході проведення обшуку складського приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Янтарна, 1, не внесеного до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольної продукції, яке перебуває у користуванні Товариства виявлено алкогольну продукцію, в пляшках з етикетками виробника ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» (код ЄДРПОУ 24486154), ТОВ «Одеський ЛГЗ» (код ЄДРПОУ 37872562), яка відповідно до висновку експерта № 650 від 05.05.2015 є горілкою і за органолептичними показниками (наявний осад білого кольору, включення у вигляді волокон білого кольору) не відповідає вимогам стандарту ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», а саме: горілка «Могорич класична», 0,5 л. - 3900 пляшок; горілка «Могорич пшениця», 0,5 л. - 4240 пляшок; горілка «Могорич на бруньках», 0,5 л. - 900 пляшок; горілка «Могорич український», 0,25 л. - 1260 пляшок; горілка «Могорич на бруньках», 0,25 л. - 270 пляшок; горілка «Люботин преміум пшенична», 0,25 л. - 4080 пляшок; горілка «Люботин хлібна», 0,25 л. - 660 пляшок; горілка «Люботин житня», 0,25 л. - 300 пляшок; горілка «Люботин житня преміум», 0,5 л. - 820 пляшок; горілка «Люботин хлібна», 0,5 л. - 160 пляшок; горілка «Люботин преміум пшенична», 0,5 л. - 2600 пляшок.

Загальна вартість вилучених пляшок горілки згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» складає 508769,14 грн. (з урахуванням мінімальної оптово-відпускної ціни за 1 літр 100-відсоткового спирту на 2015 рік у розмірі 159,94 грн.).

28.01.2016 Головне управління ДФС в Херсонській області направило на адресу ДФС листом № 534/8/21-22-09-02-13 матеріали з кримінального провадження №32015230000000046 від 05.03.2015 для прийняття рішення про застосування адміністративно-господарської відповідальності.

09.11.2016 ДФС прийнято рішення № 000676, яким до Товариства за порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано фінансову санкцію у виді штрафу в розмірі 508 769,14 грн. відповідно до абзацу 11 частини другої статті 17 даного Закону.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до статті 16 Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Статтею 1 Закону визначено, що місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Відповідно до положень статті 15 Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру (чинному на момент виникнення спірних правовідносин). Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251 (далі - Порядок № 251).

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 251 до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 251 заява про внесення місця зберігання спирту до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 1, а заява про внесення місця зберігання алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 2.
До заяви додаються: документ, що підтверджує право користування цим приміщенням, та довідка про відповідність місця зберігання спирту установленим вимогам, видана Департаментом або його регіональними управліннями, - у разі реєстрації місця зберігання спирту; нотаріально посвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, копія документа, що підтверджує право користування приміщенням (договір оренди, свідоцтво на право власності та інше).

При цьому, у вказаному нормативному акті не передбачено внесення до Єдиного реєстру відомостей щодо інших, ніж приміщення, об'єктів, які можуть вважатися місцем зберігання алкогольних виробів.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі (частина 37 статті 15 Закону).

Згідно з частиною другою статті 17 Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або  алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Суди попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи встановили, що позивач у Херсонській області має складське приміщення для зберігання алкогольної продукції, інформація про яке відповідно до вимог чинного законодавства внесена до реєстру, що підтверджується довідкою від 03.03.2015 про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серія АП № 226688 за адресою м. Херсон, провулок Янтарний, 1.

Отже, наявність у позивача довідки, яка видана відповідно до п. 2.3 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, затвердженого наказом ДПА України від 20.05.2002 № 251, є беззаперечним доказом дотримання ним вимог законодавства в частині зберігання алкогольних напоїв в місці, яке внесене до Єдиного державного реєстру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій про відсутність у діях позивача порушення порядку зберігання алкогольних напоїв, у зв'язку з чим підстави для застосування відповідачем фінансових санкцій, передбачених абзацом 11 частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, відсутні.
Судами, відповідно до приписів статті 72 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття судових рішень), дано належну оцінку наявним у матеріалах справи процесуальним документам кримінального провадження № 32015230000000046 від 05.03.2015 та зроблено правильний висновок щодо ненадання відповідачем достатніх та належних доказів вчинення Товариством правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 11 частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                              І.Я. Олендер             

          Р.Ф. Ханова