Постанова
Іменем  України 
 
14 листопада 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 397/712/17-ц
провадження № 61-30574св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                   Крата В. І.,
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_4,
заінтересована особа - Знам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Мирошниченка Д. В. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Черненка В. В.,              Кіселика С. А., Суровицької Л, В.
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа - Знам'янське об'єднане управління пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - Знам'янське ОУПФУ), у якій просив визнати ОСОБА_5 безвісно відсутньою.
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області                 від 29 жовтня 2008 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Визнано                ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Кухнешти Глодянського району Молдовської РСР безвісно відсутньою.
У травні 2017 року Знам'янське ОУПФУ звернулося до суду із заявою про скасування рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2008 року.
На обґрунтування заяви зазначало, що після набрання законної сили цим судовим рішенням ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 було призначено пенсію               у зв'язку із втратою годувальника з 12 грудня 2008 року.
Розпорядженням Знам'янського ОУПФУ від 12 травня 2017 року припинено виплату такої пенсії у зв'язку з тим, що відповідно до відомостей системи персоніфікованого обліку ОСОБА_5 з грудня 2016 року по теперішній час перебуває в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7
На даний час Знам'янському ОУПФУ фактичне місце проживання та місце реєстрації ОСОБА_5 не відомі.
Просило скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2008 року про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутньою.
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області                  від 02 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року, у задоволенні заяви відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутні відомості про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 Відомості системи персоніфікованого обліку не є належними доказами появи або місцеперебування саме тієї ОСОБА_5, яка визнана безвісно відсутньою.
У грудні 2017 року Знам'янське ОУПФУ подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
Касаційна скарга мотивована тим, що відомості персоніфікованого обліку ОСОБА_5 про перебування її у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 є офіційними та свідчать про доведеність вимог заяви про скасування рішення про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутньою.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності             15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 29 травня 2018 року справу № 397/712/17-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суди встановили, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2008 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Кухнешти, Глодянського району, Молдавської РСР, визнано безвісно відсутньою.
Відповідно до статті 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.
Вказані наслідки виникають не тільки у разі появи особи, щодо якої ухвалене рішення про визнання її безвісно відсутньою, але й у результаті отримання відомостей про місце її перебування.
Обґрунтовуючи заяву про скасування судового рішення, Знам'янське ОУПФУ зазначало, що за даними персоніфікованого обліку існують відомості про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 
Згідно із статтею 57 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги            і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви, виходили                 з того, що Знам'янським ОУПФУ не доведено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 укладено трудовий договір з ОСОБА_5,                ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на підставі судового рішення була визнана безвісно відсутньою. Таких даних не містять й відомості системи персоніфікованого обліку.
Встановивши фактичні обставини справи, висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення заяви про скасування рішення про визнання особи безвісно відсутньою, є правильним.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу Знам'янського ОУПФУ Кіровоградської області залишити без задоволення,     а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області                  від 02 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Знам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області                 від 02 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 В. І. Журавель
 
                                                                                                            Н.О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Крат