Постанова 
Іменем України 
 
23 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 153/166/16-ц
провадження № 61-30113св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,               Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представник позивачів - адвокат ОСОБА_6,
відповідач 1 - військова прокуратура Вінницького гарнізону Центрального регіону України, 
відповідач 2 - Вінницька митниця Державної фіскальної служби України, 
представники відповідача 2: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
відповідач 3 - Державна казначейська служба України, 
представники відповідача 3: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Вінницької митниці Державної фіскальної служби України та Державної казначейської служби України на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у складі судді Любинецької-Онілової А. Г. від 27 квітня  2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів:  Берегового О. Ю., Денишенко Т. О.,  Медяного В. М.  від 19 жовтня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України (далі - військова прокуратура Вінницького гарнізону ЦРУ), Вінницької митниці Державної фіскальної служби України(далі - Вінницька митниця ДФС України), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2015 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015020420000225, слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року з належного ОСОБА_4 автомобіля марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1, було вилучено 105 ящиків винограду вагою 855 кг, про що було складено протокол обшуку та опис вилученого майна. Тимчасово вилучені                105 ящиків винограду вагою 855 кг були передані згідно із актом                          прийому-передачі старшим уповноваженим ВБКОЗ УСБУ у Вінницькій області Христофоровим В. Ф. співробітнику Вінницької митниці ДФС України                      Кулику Г. М.
 
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від                       30 жовтня 2015 року скаргу позивачів було задоволено та зобов'язано слідчого та прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ негайно повернути їм тимчасово вилучене майно, а саме: 105 ящиків винограду вагою 850-900 кг. Незважаючи на це, виноград їм повернуто не було.
 
Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили стягнути з державного бюджету України шляхом списання ДКС України з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на їхню користь 21 375 грн на відшкодування завданих збитків, які складаються із вартості належного їм та знищеного Вінницькою митницею ДФС України винограду «Кодрянка» вагою 855 кг.
 
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 квітня                  2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.
 
Стягнуто з державного бюджету України шляхом списання ДКС України з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 21 375 грн у рівних частинах кожному                 (по 10 687,50 грн) на відшкодування шкоди, завданої внаслідок вилучення                  07 серпня 2015 року у процесі здійснення обшуку під час кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                         № 42015020420000225, та знищення на підставі акта від 16 вересня 2015 року Вінницькою митницею ДФС України винограду «Кодрянка» вагою 855 кг.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні (обшуку автомобіля позивачів, вилучення та знищення винограду) та провадженні у справі про адміністративне правопорушення про притягнення                             ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, яке було закрито, позивачі зазнали збитків у визначеному ними розмірі. Тому, суд вважав, що у позивачів виникло право на відшкодування такої шкоди на підставі пунктів 2, 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року апеляційні скарги військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ та  ДКС України відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційних скарг не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
 
У листопаді 2017 року  ДКС України та Вінницька митниця ДФС України подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди громадянину завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, жодної з наявності яких позивачами не доведено. У матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення уповноваженого на те органу про визнання дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду незаконними; жодна процесуальна дія, що вчинялась під час вилучення винограду з автомобіля належного позивачу не була визнана в порядку визначеному законом протиправною. Крім того, позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження свого права власності на виноград та відповідності його на момент вилучення відповідачами усім показникам якості та безпечності. Вартість винограду, яку позивачі визначили в позові, не підтверджена належними доказами.  
 
У грудні 2017 року до касаційного суду надійшли письмові пояснення військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ, у яких відповідач посилався на незаконність та обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень. Будь-яких незаконних дій та рішень органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду не приймалося, що підтверджується матеріалами справи та постановою про закриття кримінального провадження, яка є чинною. Належність вилученого відповідачем винограду позивачам останні не довели. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
До Верховного Суду надійшла вказана справа.
 
Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Суд установив, що 07 серпня 2015 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                             № 42015020420000225 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 425 КК України, слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року з автомобіля марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4, було вилучено 105 ящиків винограду вагою 855 кг, паспорт громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 та технічний паспорт на вказаний транспортний засіб, про що було складено протокол обшуку та опис вилученого майна.
 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року, адміністративне провадження у справі                        № 127/23332/15-п про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених                                    статтею 484 МК України, закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
 
16 вересня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5  звернулися до військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ з вимогою повернути їм 105 ящиків винограду та/або відшкодувати їм вартість винограду у сумі                         21 375 грн.
Листом військової прокуратури Вінницького гарнізону ЦРУ від 12 жовтня                   2015 року заявникам було повідомлено про передачу вилученого винограду до Вінницької митниці ДФС України та рекомендовано звернутися із відповідною заявою до вказаного органу.
 
25 грудня 2015 року позивачі звернулися до Вінницької митниці ДФС України із клопотанням про повернення їм 105 ящиків винограду та/або відшкодувати їм вартість винограду у сумі 21 375 грн. 
 
Згідно із повідомленням від 13 січня 2016 року № 86/02-80-26-02 Вінницька митниця ДФС України відмовила ОСОБА_4, ОСОБА_5  у поверненні винограду та відшкодуванні його вартості з посиланням на те, що згідно із актом обстеження та висновком фітосанітарної експертизи вилучений виноград не відповідає фітосанітарним вимогам України, втратив свої споживчі властивості у зв'язку із чим його було знищено, про що складено акт знищення майна від 16 вересня 2015 року. 
 
Звертаючись до суду з указаним позовом та обґрунтовуючи наявність підстав для заподіяння майнової шкоди, позивачі посилались на те, що в результаті знищення посадовими особами Вінницької митниці ДФС України 105 ящиків винограду їм заподіяно майнової шкоди на суму  21 375 грн.
 
Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Пунктами 1, 2, 3 частини першої, частини другої статті 1 Закону України від              01 грудня 1994 року N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон  N 266/94-ВР) визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного  застосування  адміністративного  арешту   чи виправних  робіт,  незаконної  конфіскації   майна, незаконного накладення штрафу; незаконного  проведення  оперативно-розшукових   заходів, передбачених   законами    України    «Про    оперативно-розшукову діяльність»,  «Про  організаційно-правові    основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
 
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
 
Частиною першою статті 2 Закону N 266/94-ВР передбачено випадки, за яких виникає право на  відшкодування  шкоди  в  розмірах  і  в порядку, передбачених цим Законом, зокрема, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення. 
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що працівниками Вінницької митниці ДФС України було вилучено та знищено                 105 ящиків винограду, належного позивачам, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та відшкодування позивачам заподіяної майнової шкоди у визначеному ними розмірі. 
 
Обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Вінницької митниці Державної фіскальної служби України та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
 
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 квітня                    2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня                    2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         М. Є. Червинська                                                                                                        В. М. Коротун                                                                                                        В. П. Курило