ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2019 року 
Київ
справа №802/1789/16-а
провадження №К/9901/23487/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу 802/1789/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, третя особа - Апеляційний суд Вінницької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року (судді Заброцька Л. О., Воробйова І. А., Крапівницька Н. Л.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року (судді Біла Л. М., Граб Л. С., Гонтарук В. М.), 
І. Суть спору
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Апеляційний суд Вінницької області, з вимогами:
1.1 визнати протиправною відмову ДСА у виплаті йому вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді;
1.2 зобов`язати ДСА нарахувати та виплатити йому вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.
2. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що на дату прийняття Верховною Радою України постанови про його відставку із Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) уже було виключено статтю 136, яка надавала позивачу як судді право отримати вихідну допомогу у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат. Однак, на думку позивача, право на відставку, відповідно і на вихідну допомогу, у нього виникло ще під час дії попередньої редакції Закону № 2453-VI, тому до правовідносин, які виникли у зв'язку з його відставкою, не можуть застосовуватися норми Закону України від 27 березня 2014 року №  1166-VІІ «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VІІ), яким із Закону № 2453-VI було виключено статтю 136. Позивач вважає, що позбавлення його як судді права на вихідну допомогу є неправомірним, у зв'язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. 25 грудня 2015 року ОСОБА_1, будучи суддею Апеляційного суду Вінницької області, звернувся до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України із заявами про відставку.
4. Верховна Рада України постановою від 19 квітня 2016 року № 1120-VIII «Про звільнення суддів» звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. У зв'язку з цим наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року № 37/2-07к позивача виведено зі штату цього суду.
5. 29 червня 2016 року позивач звернувся до ДСА із заявою, у якій просив виплатити йому передбачену частиною 3 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (втратив чинність), а згодом статтею 136 Закону № 2453-VI вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з виходом судді у відставку. Водночас позивач зазначив, що право на відставку та вихідну допомогу він набув ще задовго до подання цієї заяви, а саме 10 вересня 2009 року, а факт подання цієї заяви є лише реалізацією його права.
6. Листом від 18 липня 2016 року № Ч826-16-924/16 відповідач повідомив позивачу, що правових підстав для виплати йому вихідної допомоги немає, відтак позивач звернувся з цим позовом до суду. 
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 13 грудня 2016 року відмовив у задоволенні позовних вимог.
8. Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 лютого 2017 року залишив постанову суду першої інстанції в цій справі без змін. 
9. Свої рішення суди попередніх інстанцій мотивували тим, що Законом № 1166-VII, який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, із Закону № 2453-VI виключено, зокрема, статтю 136, якою було передбачено виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Оскільки як на дату подання заяви про відставку, так і на дату прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення позивача у відставку Закон № 2453-VІ уже не передбачав виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою, підстав для її виплати не було. З приводу доводів позивача про необхідність врахувати положення статті 143 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VIII), якою передбачено виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, суд апеляційної інстанції зазначив, що на дату звільнення позивача у відставку Закон № 2453-VI таких норм не містив, тоді як частина перша статті 143 Закону № 1402-VIII набрала чинності після відставки позивача. 
IV. Касаційне оскарження 
10. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
11. В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що зміни, внесені до Закону №  2453-VІ згідно із Законом № 1166-VІІ не можуть позбавити його права отримати вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку, право на яку він набув задовго до набрання чинності вказаним Законом.
V. Релевантні джерела права та акти їх застосування
12. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
13. Згідно з частинами першою, третьою статті 109 Закону № 2453-VI (у редакції цього Закону, яка діяла до 28 березня 2015 року) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.
14. Відповідно до частини другої, шостої статті 111 Закону № 2453-VI (у редакції цього Закону, яка діяла до 28 березня 2015 року) питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.
15. З 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон № 1166-VI (за винятком окремих його положень, зокрема підпункту 2 пункту 28 розділу ІІ, які набрали чинності з 01 травня 2014 року), яким, з-поміж іншого, із Закону № 2453-VI виключено статтю 136 («Вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою»), частиною першою якої було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
16. З 28 березня 2015 року Закон № 2453-VI діяв у новій редакції, викладеній згідно із Законом № 192-VIII і виплати вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, ним також не передбачено.
17. Конституційний Суд України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, серед іншого, зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
VІ. Висновки Верховного Суду 
18. Суди з'ясували, що на дату прийняття постанови Верховної Ради України від 19 квітня 2016 року № 1120-VIII, якою позивача звільнили у відставку, Закон №  2453-VI не передбачав виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.
19. До спірних правовідносин потрібно  застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.
20. Аргументи позивача про матеріальне забезпечення судді як однієї з конституційних гарантій його незалежності є обґрунтованими, однак в контексті спірних правовідносин слід звернути увагу на те, що звернення до суду з цим позовом зумовлено відмовою у виплаті вихідної допомоги, право на отримання якої Закон № 2453-VI встановлював до набрання чинності згаданих законодавчих змін. 
21. У цьому зв'язку варто зауважити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, серед іншого, зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.
22. З урахуванням наведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що за встановлених в цій справі обставин законних підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з його відставкою не було з огляду на зміни у правовому регулюванні забезпечення суддів, які відбулися з набранням чинності Закону № 1166-VI. Те, що ці законодавчі зміни позбавили суддів, які набули право на відставку, отримати вихідну допомогу, не може бути достатньою підставою для того, щоб апелювати до правового регулювання, яке існувало раніше, як на правову підставу для виплати цієї допомоги після того, як законодавчий орган позбавив суддів права її отримувати. 
23. Отож, висновок судів попередніх інстанцій про те, що вимоги позивача про виплату вихідної допомоги у зв'язку з відставкою не ґрунтуються на законі, відповідно підстав для задоволення позову немає, є правильним.
24. Відповідно до першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
26. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень 
27. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
VII. Судові витрати
28. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1.   Касаційну скаргу залишити ОСОБА_1 без задоволення. 
2.   Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року в цій справі залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Білоус
                                                                                                    Н. А. Данилевич