ПОСТАНОВА
Іменем України

05 грудня 2018 року 
Київ
справа №826/5632/14
адміністративне провадження №К/9901/3692/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 (судді - Шелест С.Б., Пилипенко О.Є., Романчук О.М.) 
у справі № 826/5632/14 
за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - Залізниця) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень  від 11.04.2014.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що під час перевірки відповідач дійшов помилкових висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань за результатами господарської діяльності, відтак у ДПІ не було підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2014 (суддя -Келеберда В.І.) позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 11.04.2014 № 0008571705, № 0001722210 та №0008561702.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 частково задоволено апеляційну скаргу ДПІ, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.04.2014 № 0008571705 в частині основного платежу - 48 615,24 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 24307,62 грн., у цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2014 залишено без змін.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Залізниця звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про часткову необґрунтованість позовних вимог, невірно оцінивши залучені до справи докази та матеріали справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 відмовлено ДПІ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014, відтак предметом касаційного перегляду є виключно постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Залізниці.

12.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України), передано до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками планової виїзної документальної перевірки Відокремленого підрозділу Дарницька дистанція сигналізації та зв'язку Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, складно акт від 25.03.2014.

У вказаному акті викладено висновки контролюючого органу про виявлення під час перевірки наступних порушень:
- п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, що тягне накладення штрафу в сумі 510 грн.;
- п. 176.2 «б», п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме - не в повному обсязі заповнені податкові розрахунки суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і суми утриманого з них податку (форми 1-ДФ) за 2012 рік, внаслідок чого позивачу донараховано фонд оплати праці, на який нараховується та утримується єдиний соціальний внесок на загальну суму 117 969,56 грн., донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 48 615,24 грн.;
- ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»;
- пп. 318.1.4, п. 318.1 ст. 318, п. 321.4 ст. 321, п. 322.1 ст. 322 Податкового кодексу України в частині заниження збору за використання радіочастотного ресурсу України на загальну суму 1 333,46 грн.;
- п. 321.5 ст. 321 Податкового кодексу України в частині порушення граничних термінів подання податкового розрахунку збору за використання радіочастотного ресурсу України за квітень 2011 року.

На цій підставі ДПІ 11.04.2014 прийнято податкові повідомлення рішення:
- № 0008571705, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем єдиний внесок нарахування роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором цивільно-правового характеру допомога по тимчасовій непрацездатності в загальній сумі 221 456,51 грн. (за основним платежем - 48 615,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 172 841,27 грн.);
- № 0001722210, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем збір за користування радіочастотним ресурсом України в сумі 1836,55 грн. (за основним платежем - 1 333, 46 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 503,09 грн.);
- № 0008561702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доход фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходу платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510 грн.

Свої дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № 0008571705 ДПІ обґрунтувала тим, що позивачем протиправно не нарахований єдиний соціальний внесок на вартість оплачених путівок працівникам на лікування та відпочинок за рахунок коштів підприємства та інші виплати, що мають індивідуальний характер (часткова оплата гуртожитків).

Скасувавши постанову суду першої інстанції та частково відмовивши в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції послався на те, що базою  оподаткування для сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є фонд оплати праці, який складається із фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Виплата путівок включається до фонду оплати праці, відтак єдиний соціальний внесок нараховується на таку виплату і утримується з неї у загальновстановленому порядку.

На цій підставі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що податковим органом правомірно донараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 48 615 грн., як і застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 24 307,62 грн. (50%  за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску).

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з таким висновком враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, згідно із якою:
- основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
- додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З огляду на це вартість путівок на лікування і відпочинок або суми компенсацій, видані замість путівок; екскурсії і мандрівки включаються до фонду оплати праці, а відтак, на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Податкового кодексу України, входять до бази нарахування єдиного внеску.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно віднесено до бази оподаткування часткову оплату гуртожитків є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи та змісту оскаржуваної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійщла висновку, що касаційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм права, що регламентують спірні правовідносини та не дає підстав вважати висновки суду апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішень чи вчиненні процесуальних дій.     

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.      

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                      Р.Ф. Ханова