ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
30 січня 2019року
м. Київ
 
Справа № 485/1472/17
Провадження № 14-488цс18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ситнік О. М.,
 
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
 
учасники справи:
позивач - керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області), ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» (далі - ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло»),
 
розглянула в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О., 
 
та касаційну скаргу ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року у складі колегії суддів Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О.
 
у цивільній справі за позовом керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_3, ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок, та
 
УСТАНОВИЛА:
 
У вересні 2017 року керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся з позовом, у якому просив визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 31 травня, 04 червня, 16 вересня 2013 року, якими надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства в межах території Першотравневої сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (далі - Першотравнева сільрада); визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 28 жовтня 2013 року; зобов'язати ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області земельні ділянки.
 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки позов не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Роз'яснено позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції Миколаївського окружного адміністративного суду.
 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області задоволено, ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року скасовано, матеріали позовної заяви керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області направлено до того ж суду для продовження розгляду. 
 
Постанову мотивовано тим, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.
 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року повторно відмовлено у відкритті провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
 
Ухвалу суду мотивовано тим, що за характером правовідносин даний спір є публічно-правовим, а прокурор, звернувшись з позовом в інтересах держави, є посадовою особою органу державної влади, що за статтями 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає юрисдикцію спору та підвідомчість її окружним адміністративним судам. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2018 року (справа № 810/2509/17).
 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу виконувача обов'язків керівника Баштанської місцевої прокуратури задоволено, ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року скасовано з направленням матеріалів позовної заяви до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження. 
 
У своїй постанові апеляційний суд посилався на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 369/13240/14-а).
 
У квітні 2018 року ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року. 
 
Доводи, наведені в касаційних скаргах
 
Касаційні скарги мотивовано тим, що із зазначених у позовній заяві вимог вбачається публічно-правовий спір, оскільки одним з відповідачів є орган державної влади - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, до якого заявлена вимога про визнання незаконними та скасування наказів, виданих у зв'язку зі здійсненням публічно-владних управлінських функцій з надання дозволу на розробку проекту землеустрою та делегованих повноважень на прийняття рішення про передачу земельних ділянок в оренду. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
 
Ухвалами Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 травня та 14 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаними касаційними скаргами.
 
У червні 2018 року перший заступник прокурора Миколаївської області Білоус О. подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло», в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю вимог касаційної скарги, оскільки спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
 
У червні 2018 року ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» звернулося з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
 
У серпні 2018 року перший заступник прокурора Миколаївської області Білоус О. подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло», в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю вимог касаційної скарги, оскільки спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду, а ухвалою від 17 жовтня 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.
 
Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
 
Велика Палата Верховного Суду, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та матеріали справи, вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Стосовно посилання заявників у касаційних скаргах на порушення апеляційним судом правил предметної юрисдикції, яке, на їх думку, полягає в тому, що суд зробив помилковий висновок, що спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства, слід зазначити наступне. 
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. 
 
У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
 
Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. 
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. 
 
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України у зазначеній редакції). 
 
Аналогічні положення закріплено у частині першій статті 19 та пункті 7 частини першої статті 4 КАС України у редакціївід 03 жовтня 2017 року.
 
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, у разі якщо один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
 
За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Частиною першою статті 19 ЦПКУкраїни в редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
 
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб'єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
 
У позові керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області просив: визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 31 травня, 04 червня, 16 вересня 2013 року, якими надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства в межах території Першотравневої сільради; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 28 жовтня 2013 року; зобов'язати ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області земельні ділянки.
 
З аналізу статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) можна зробити висновок, що органи виконавчої влади у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної власності (надання земельних ділянок у користування, укладення, зміни, розірвання договорів оренди земельної ділянки) діють як органи, через які держава реалізує повноваження власника земельних ділянок.
 
Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи вступають із юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Цивільні відносини, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Отже рівність учасників є одним із принципів цивільних правовідносин.
 
Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах приватноправового характеру, які виникають із земельних відносин, за відповідності складу сторін спору статті 4 ЦПК України, мають розглядатися у порядку цивільного судочинства.
 
Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.
 
У даному випадку спір стосується як порядку набуття фізичною особою ОСОБА_4, правонаступником (спадкоємцем) якої є ОСОБА_3, земельної ділянки для ведення фермерського господарства, так і правомірності розпорядження ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_3, набутою земельною ділянкою, а саме передачі її в оренду ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло».
 
Правомірність висновків апеляційного суду щодо визначення цивільної юрисдикційності спору підтверджується тим, що як у правовідносинах з ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, так і з ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло», ОСОБА_4 виступала як фізична особа. Доказів того, що спірні земельні ділянки перейшли у користування фермерського господарства матеріали справи не містять, як не містять і доказів на підтвердження створення такого фермерського господарства.
 
Щодо вимог про витребування земельної ділянки із володіння і користування ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» зазначає, що обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Всебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично-значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Таке з'ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
 
Якщо позовні вимоги однорідні, нерозривно пов'язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог, то такі вимоги мають розглядатися в одному провадженні.
 
У даному випадку рішення суб'єкта владних повноважень реалізовано, оскільки сторонами укладено договори оренди, тобто виникли взаємні майнові права і обов'язки, що притаманне для цивільних (господарських) правовідносин.
 
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03 квітня 2018 року у справі 761/33504/14-а (провадження № 11-99апп18), від 15 квітня 2018 року у справі № 809/739/17 (провадження  № 11-252апп18), від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17(провадження№ 11-230цс18), від 25 квітня 2018 року у справі № 552/9255/15-а (провадження № 11-168апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 802/307/17-а (провадження № 11-320апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 750/3322/17 (провадження № 14-110цс18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18).
 
Вимоги про витребування земельної ділянки також підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки набуття права користування земельною ділянкою у ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» виникло на підставі цивільно-правової угоди, стороною якої є фізична особа. Вказана вимога пов'язана спільним предметом - земельною ділянкою, який є предметом спору і з ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_3, та результат розгляду спору про витребування земельної ділянки прямо залежить від розгляду попередніх вимог.
 
Розгляд одних і тих же вимог та надання правової оцінки одним і тим же доказам у різних справах різних юрисдикцій протирічить завданню правосуддя щодо вирішення спору, а не спонукання сторони до ініціювання значної кількості судових проваджень для захисту певного права.
 
Апеляційний суд зробив правильний висновок, що при прийнятті суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.
 
Підстав для висновків, що суд апеляційної інстанції порушив правила предметної чи суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.
 
Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права. 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про залишення вказаних касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, перерозподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 258, 259, 400, 402, 403, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, ВеликаПалата Верховного Суду 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач    О. М. Ситнік
Судді:                                                Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна  Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима    Л. І. Рогач
В. І. Данішевська   І. В. Саприкіна
О. С. Золотніков   В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
                                              В. С. Князєв