ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2019 року 
Київ
справа №448/396/16-а (2а/448/40/16)
адміністративне провадження №К/9901/11313/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 (головуючий суддя - Довгополов О.М., судді - Гудим Л.Я., Святецький В.В.)
у справі № 448/396/16-а
за позовом ОСОБА_2
до Львівської митниці ДФС 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович та заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало Володимир Степанович
про скасування постанови у справі про порушення митних правил,  

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович та заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало Володимир Степанович, в якому просила:
- скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС     Мірошніченка М.І. від 26.02.2016 у справі про порушення митних правил №0370/20909/16, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 8  500 грн.;
- скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. від 25.03.2016 у справі про порушення митних правил №0902/20909/16, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 266  169,75 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що постанова у справі про порушення митних правил № 0370/20909/16 від 26.02.2016 прийнята відповідачем з порушенням строку, встановленого статтею 467 МК України. Крім того позивач вважає, що її безпідставно притягнуто до відповідальності і за статтею 485 МК України з огляду на те, що в її діях відсутня суб'єктивна сторона правопорушення, так як вона не мала і не переслідувала умислу, спрямованого на ухилення від сплати митних платежів. Разом з тим, відповідачем допущено неповноту встановлення обставин у справі про порушення митних правил, що призвело до передчасного висновку про наявність в її діях складу вищевказаного правопорушення.

Мостиський районний суд Львівської області постановою від 01.07.2016 адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнив у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил № 0370/20909/16 від 26.02.2016 прийнята неправомірно, оскільки правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 МК України, вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, а тому строки для притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення. Щодо іншої оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил № 0902/20909/16 від 25.03.2016, то, на думку суду, вона також є протиправною, оскільки прийнята без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та правильної кваліфікації вчиненого правопорушення, без доведення наявності у позивача умислу на вчинення такого діяння та наявності мети, зазначеної в статті 485 МК України, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості.

Натомість Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 15.11.2016 рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позову відмовив у зв'язку з наявністю в діях позивача складу порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 та статтею 485 МК України, що свідчить про правомірність прийняття спірних постанов. 

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому в обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на доводи, аналогічні тим, що були викладені в позовній заяві. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Львівська митниця ДФС просила залишити касаційну скаргу без задоволення з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції. 

30.01.2018 справу в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 07.09.2014 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 ввезла на митну територію України автомобіль марки «Fiat Marea», реєстраційний номер НОМЕР_1, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений статтею 95 МК України. Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 05.02.2016 не вивозився та в інший митний режим, згідно із законодавством, не поміщений.

На цій підставі 05.02.2016 посадовою особою Львівської митниці ДФС стосовно позивача в його ж присутності складено протокол про порушення митних правил №0370/20909/15 за ознаками порушення, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України. За результатами розгляду вказаного протоколу та інших матеріалів заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М.І. 26.02.2016 прийняв постанову у справі про порушення митних правил № 0370/20909/16, згідно з якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Крім того, 11.03.2016 головним державним інспектором відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Люля Г.П. склав протокол про порушення митних правил № 0902/20909/16, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_2 вимог та обмежень, встановлених розділом V МК України (Глава 17 «Транзит»), а саме здійснено використання товару - автомобіля марки «Fiat Marea», реєстраційний номер НОМЕР_1, відносно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого  статтею 485 МК України.

При цьому, відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС від 02.03.2016 №431/13-70-25/46-ЕП сума несплачених позивачем митних платежів становить 88723,25 грн.

У подальшому, 25.03.2016, на підставі вищевказаного протоколу заступником начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. прийнято постанову в справі про порушення митних правил № 0902/20909/16, згідно з якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 266  169,75 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0370/20909/16 від 26.02.2016, суд апеляційної інстанції виходив із того, що правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 МК України, є триваючим, а тому відповідачем не пропущено строку накладення адміністративного стягнення, який у даному випадку складає шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Так, порядок провадження у справах про порушення митних правил, процесуальні дії та порядок їх проведення, оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначено розділом ХІХ МК України.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). 

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини першої статті 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій не встановлено наявність обставин, передбачених частиною другою статті 95 МК України, з огляду на відсутність доказів на підтвердження таких обставин, в той час як факт перевищення ОСОБА_2 визначеного пунктом 1 частини першої статті 95 МК України 10-денного строку доставки автомобіля більш, ніж на 10 днів, знайшов своє підтвердження, що не заперечується самим позивачем.

За змістом частини першої статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.

МК України не містить визначення поняття триваючого правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з певної протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Перевищення позивачем строку транзитного перевезення транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, виявлене відповідачем 02.02.2016 за результатами опрацювання даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, про що свідчить виклик ОСОБА_2 для надання пояснень з приводу порушення нею митних правил, викладений у листі відповідача від 02.02.2016 № 2043/13-70-26/А/29.

При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються невиконанням встановленого приписами МК України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржена постанова прийнята відповідачем у межах встановленого частиною першою статті 467 МК України шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Щодо правомірності прийняття постанови у справі про порушення митних правил №0902/20909/16 від 25.03.2016, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК України, то суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Так, за змістом статті 485 МК України використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як вже вище зазначалося, позивач ввезла транспортний засіб на митну територію України в митному режимі транзиту з метою особистого користування.

Згідно зі статтею 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, не повинні використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту, та мають бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, встановленого статтею 95 зазначеного Кодексу.

Згідно зі статтею 284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V «Митні режими» цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом до товарів, поміщених у митний режим транзиту.

Пунктом 2 частини першої статті 292 МК України визначено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що нормами МК України встановлено особливі вимоги щодо використання митного режиму транзиту, які полягають у виконанні обов'язків щодо строку транзитного перевезення для автомобільного транспорту та заборони використання транспортних засобів з будь-якою іншою метою, окрім транзиту. Лише при виконанні таких умов застосовується умовно повне звільнення від оподаткування ввізним митом.

Судом апеляційної інстанції з пояснень ОСОБА_2, наданих під час розгляду справи про порушення митних правил, встановлено, що автомобіль не був своєчасно доставлений до митного органу призначення у зв'язку з виходом з ладу двигуна. У подальшому, враховуючи те, що автомобіль не підлягав ремонту, позивач здала його на металобрухт в м. Мостиська Львівської області за 1200 грн. 

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що надані нею 05.02.2016 пояснення щодо здачі автомобіля в пункт прийому металобрухту були такими на «прохання» посадової особи митниці, оскільки вони є суперечливими та спростовуються самим змістом пояснень, в яких зазначено, що такі написано власноручно ОСОБА_2, доповнень та зауважень у неї не було, фізичний та моральний тиск на неї не чинився.

Крім того, посилання позивача в касаційній скарзі на факт продажу автомобіля особі на ім'я ОСОБА_1, який мав намір вивезти його в Польщу, судом також не беруться до уваги з огляду на те, що про вказані обставини позивач ні при складенні протоколу, ні при розгляді справи про порушення митних правил не повідомляв, до суду відповідних доказів на підтвердження цього не надав.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2016» та ЄАІС зазначений вище транспортний засіб з митної території України станом на 05.02.2016 не вивозився.  

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що дії позивача мають ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, оскільки позивач всупереч забороні на використання транспортного засобу з жодною іншою метою, крім транзиту, використовував його на митній території України в інших цілях.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                        Р.Ф. Ханова