П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 лютого 2019 року
м. Київ
Справа № 761/8033/16-а
Провадження № 11-1234апп18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
Головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі - Університет) до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії
за касаційною скаргою Університету на ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року (суддя Волошин В. О.) та Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року (судді Василенко Я. М., Кузьменко В. В., Шурко О. І.),
УСТАНОВИЛА:
1 березня 2016 року Університет звернувся до суду з адміністративним позовом до ВДВС, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову ВДВС від 5 лютого 2016 року про накладення на Університет штрафу в межах виконавчого провадження № 49739771;
- визнати протиправною бездіяльність ВДВС, яка полягала у невиконанні обов'язку державного виконавця роз'яснити Університету його права й обов'язки та розглянути заяви, направлені Університетом;
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року, позовну заяву Університету повернуто з підстав, передбачених пунктом 6 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на час прийняття судових рішень, у зв'язку з тим, що справа не підсудна цьому адміністративному суду.
Приймаючи вказані судові рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані рішення і бездіяльність прийняті (допущені) державним виконавцем ВДВС у межах здійснення виконавчого провадження з виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Тому, на думку суду першої інстанції, зазначена справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, як це передбачено пунктом 5 частини першої статті 18 КАС. Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції зазначив, що виконавче провадження, в межах якого прийнято оспорюване рішення та допущено оспорювану бездіяльність державного виконавця, стосується виконання рішення суду, прийнятого у порядку цивільного судочинства.
Університет подав касаційну скаргу на зазначені ухвали судів, у якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтування касаційної скарги зводяться до того, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій допущені порушення норм процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що в силу вимог статей 18, 181 КАС та статті 82 Закону України від 21 квітня 1990 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), чинного на час виникнення спірних правовідносин, вирішення заявленого ним спору належало до компетенції адміністративного суду та було предметно підсудне саме місцевому загальному суду як адміністративному (за вибором позивача).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року відкрито провадження за цією касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС в редакції цього Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
17 жовтня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС у редакції Закону № 2147-VIII.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2018 року прийняла та призначила до касаційного розгляду зазначену справу на 6 лютого 2019 року.
Дослідивши в межах, визначених частиною першою статті 341 КАС (у редакції, чинній на час здійснення касаційного перегляду), наведені в касаційній скарзі доводи щодо порушення судами правил предметної юрисдикції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З установлених судами обставин убачається, що предметом перевірки у цій справі на відповідність вимогам Закону № 606-XIVє дії та рішення державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та штрафів, учинені та прийняті у виконавчих провадженнях, відкритих на виконання ухваленого в цивільній справі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
На час звернення Університету до суду з цим позовом та його розгляду судами, частиною першою статті 181 КАС було визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 287 КАС у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду.
Тобто, якщо законом було установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, було визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та Законом № 606-XIV.
Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону № 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.
За приписами статті 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК).
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК).
Спірні правовідносини у цій справі виникли у грудні 2015 року, а позивач звернувся до суду у березні 2016 року, коли діяли норми, за якими юрисдикція адміністративних судів не поширювалась на публічно-правові спори про оскарження дій та рішень органів державної виконавчої служби у виконавчих провадженнях щодо виконання рішень, ухвалених за правилами ЦПК.
Таким чином, оскарження Університетом зазначеної у його позовній заяві постанови державного виконавця та розгляд таких скарг мав відбуватися за правилами цивільного судочинства судом цивільної юрисдикції.
За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
З огляду на викладене касаційну скаргу Університету слід залишити без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | Л. М. Лобойко |
| С. В. Бакуліна | Н. П. Лященко |
| В. В. Британчук Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. С. Золотніков О. Р. Кібенко | Л. І. Рогач І. В. Саприкіна О. М. Ситнік В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська |
| В. С. Князєв | |