Постанова
Іменем України
06 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 760/20940/16
провадження № 61-27540св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
відповідач -  приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»,
представник відповідача - Василевський Олександр Леонідович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у складі судді Кізюн Л. І. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 
2017 року у складі колегії суддів:Кравець В. А., Лапчевської О. Ф., 
Кулікової С. В.,
ВСТАНОВИВ :
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», страхова компанія), в якому просив: припинити договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 23 грудня 2015 pоку; зобов'язати відповідача повернути сплачену страхову премію в розмірі 12 500 грн. 
Позов мотивовано тим, що під час дії договору страхування,                                 ПрАТ «СК «УСГ» порушило умови договору, зокрема щодо строку прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та визначення його розміру, тобто відповідач не виконав умови договору у встановлений строк, а тому договір має бути припинений, а сплачена страхова премія повернута. 
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у повному обсязі виконав зобов'язання перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування та сплатив пеню за прострочення виконання цього зобов'язання.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПрАТ СК «УСГ» виплатило позивачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором страхування, а несвоєчасне виконання умов договору в даному випадку не тягне за собою наслідків припинення договору, згідно його положень. За порушення виконання грошового зобов'язання передбачена відповідальність, передбачена главою 51 ЦК України.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, встановивши факт порушення відповідачем умов договору страхування, в порушення вимог статей 610, 615, 997 ЦК України, статті 28 Закону України «Про страхування», пунктів 17.5, 17.6 договору страхування дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для припинення договору та повернення страхової премії, що свідчить про невідповідність висновків судів обставинам справи та порушення норм матеріального права. 
Позивач вказує на те, що якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові внески та договір має бути розірвано.
Крім того, судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо завчасного повідомлення позивача про апеляційний розгляд справи. Судову повістку позивач отримав несвоєчасно, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було безпідставно відхилено апеляційним судом та справу розглянуто за його відсутності.  
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погодився з доводами позивача та просив залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість. 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом установлено, що 23 грудня 2015 року між позивачем та                                  ПАТ «СК «УСГ» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, предметом якого є автомобіль марки «Ford Fiesta» 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1.
11 червня 2016 року о 13:10 год. за адресою: м. Харків, поряд з об'їзною дорогою, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сталося пошкодження застрахованого транспортного засобу.
13 червня 2016 року представником ПАТ «СК «УСГ» оглянуто транспортний засіб позивача та складено акт огляду (дефектну відомість).
13 червня 2016 року позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
15 червня 2016 року позивач надав відповідачу рахунок - фактуру                            СТО ФОП ОСОБА_9 від 15 червня 2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить             44 552,30 грн. 
Вартість відновлювального ремонту згідно з наданим рахунком-фактурою розраховано з урахуванням тих запасних частин, за які відповідач не несе відповідальності згідно умов договору страхування та не має відповідальності перед позивачем щодо виплати за них страхового відшкодування, тому з метою встановлення повної та об'єктивної вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, відповідач розрахував вартість відновлювального ремонту за допомогою програмного забезпечення «Audatex». 
Відповідно до ремонтної калькуляції від 22 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить                     12 539,89 грн.
Про власний розрахунок вартості відновлювального ремонту та принцип розрахунку позивача повідомлено листом страхової компанії від 01 липня 2016 року.
12 липня 2016 року відповідач звернувся до позивача з листом, яким повідомив останнього, що при розгляді матеріалів страхової справи по події, що мала місце 11 червня 2016 року з застрахованим транспортним засобом, страховою компанією прийнято рішення про проведення незалежної автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку, що був завданий транспортному засобу. Крім того, у вказаному листі повідомлено позивача про те, що документ, який необхідний для прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування, а саме довідка МВС України про ДТП від 29 червня 2016 року, надійшов на адресу страхової компанії 13 липня 2016 року.
Підпунктом 9.3.5 договору, укладеного між сторонами, страховик має право залучити до оцінки розміру збитків, завданих страхувальнику, незалежних спеціалістів та визначити розмір страхового відшкодування, виходячи з розміру збитків, визначених страховиком або актом/висновком незалежної експертизи, замовленого страховиком, або самостійно розрахувати вартість відновлювального ремонту на підставі довідкових матеріалів, у тому числі з використанням програмного забезпечення «Audatex» або Eurotax. 
17 серпня 2016 року ПАТ «СК «УСГ» отримало звіт про оцінку колісного транспортного засобу позивача від 12 серпня 2016 року. 
19 серпня 2016 року страховою компанією здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, складено страховий акт та перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 14 730,18 грн на рахунок СТО ФОП           ОСОБА_9, згідно заяви позивача. 
Разом з тим, ремонті роботи транспортного засобу позивача, згідно рахунку від 16 липня 2015 року СТО ФОП ОСОБА_9 не проводились, у зв'язку з чим СТО ФОП ОСОБА_9 повернув на рахунок ПАТ «СК «УСГ» грошові кошти в розмірі 16 806,98 грн.
14 листопада 2016 року ПАТ «СК «УСГ» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт про доплату позивачу 29 072,12 грн, з урахуванням того факту, що СТО ФОП ОСОБА_9 повернув грошові кошти за ремонт, який не проведено. 
Листом ПАТ «СК «УСГ» від 28 грудня 2016 року позивача повідомило, що оскільки ремонт транспортного засобу по попередньому страховому випадку не проведено, а грошові кошти СТО ФОП ОСОБА_9 повернув страховій компанії, остання прийняла рішення про розрахунок розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО ФОП ОСОБА_9 
від 15 червня 2016 року на суму 44 552,30 грн та доплату страхового відшкодування у розмірі 29 072,12 грн, яку було здійснено 15 листопада 2016 року. 
Відповідно до розпорядження ПАТ «СК «УСГ» про виплату пені                                від 17 листопада 2016 року, страхова компанія за прострочення виконання зобов'язання сплатило позивачу пеню у розмірі 2 569,55 грн. 
Встановивши вказані обставини на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами, положення статей 6, 525, 610, 611, 627, 979, 988, 990,  ЦК України, частини другої статті 8, пункту 3 частини першої статті 20, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» та дійшов обґрунтованого висновку, що страхова компанія у повному обсязі виконала своє зобов'язання перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування та виплатила пеню за прострочення виконання зобов'язання, тому правові підстави для розірвання договору страхування відсутні, оскільки несвоєчасне виконання умов договору в даному випадку не тягне за собою наслідків припинення договору, згідно його умов і положень, в тому числі за пунктом 17.3 договору, яким сторони обумовили підстави його припинення. 
Судами правильно застосовані норми матеріального права.
Доводи касаційної скарги відповідача щодо несвоєчасного отримання судового повідомлення про апеляційний розгляд справи та безпідставне відхилення апеляційним судом поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи спростовуються матеріалами справи, згідно яких позивач повідомлявся про день, час, місце розгляду справи апеляційним судом належним чином, справа відкладалась апеляційним судом двічі, а клопотання позивача про відкладення розгляду справи було розглянуто в судовому засіданні 31 жовтня 2017 року у визначеному процесуальним законом порядку. 
Вказані аргументи касаційної скарги на правильність рішення судів першої та апеляційної інстанції не впливають та не можуть бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень.  
Наведені у касаційній скарзі доводи позивача зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. 
У зв'язку з наведеним, колегія суддів не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими, зокрема не переоцінює обставини і докази, на які посилався під час розгляду справи та посилається у касаційній скарзі позивач на підтвердження заявлених ним вимог.  
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
                                                               ПОСТАНОВИВ :                         
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        В. С. Висоцька
 
        В. В. Пророк
 
        І. М. Фаловська