Постанова
Іменем України
 
06 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/37267/16-ц
 
провадження № 61-41792св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: Верховний Суд України, Національне антикорупційне бюро України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року у складі судді Панченка М. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року у складі судді Панченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Верховного Суду України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури або суду.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто позивачеві.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року залишено без змін.
 
У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до Верховного Суду України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури або суду.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано заявнику строк протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків заяви.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Не погоджуючись із ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року та від 10 травня 2018 року, ОСОБА_4 оскаржив їх  апеляційному порядку.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року повернуто заявнику.
 
Ухвала мотивована тим, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року про залишення заяви ОСОБА_4 без руху не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Ухвала мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_4 подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і питання про поновлення строку заявником не порушується. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено та поновлено заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишено без руху та надано строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Ухвала мотивована тим, що заявником апеляційна скарга викладена не державною мовою, а тому підлягає залишенню без руху для усунення вказаних недоліків.
 
Вказана ухвала заявником отримана 06 серпня 2018 року.
 
06 серпня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 
2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року про визнання неподаною та повернення заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до Верховного Суду України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Ухвала мотивована тим, що заявником станом на 27 серпня 2018 року недоліки апеляційної скарги не усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року та витребувано матеріали даної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.
 
26 вересня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року.
 
У листопаді 2018 року до Верховного Суду від Національного антикорупційного бюро України надійшли відзиви на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.
 
Системний аналіз статті 353 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) дає підстави дійти висновку, що законодавцем цією нормою передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду до суду апеляційної інстанції. У вказаному переліку не міститься ухвали суду першої інстанції щодо залишення без руху заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Згідно з приписами пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без руху в силу приписів статті 353 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки можливість апеляційного оскарження відповідної ухвали суду першої інстанції законодавцем не передбачена. 
 
Що стосується оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року Верховний Суд зазначає таке.
 
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
 
Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Статтею 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.
 
Відповідно до частини першої статі 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
 
Системний аналіз частини першої статті 9 ЦПК України в контексті статті 10 Конституції України дає підстави дійти висновку про те, що всі письмові процесуальні документи (заяви, клопотання, скарги), які подаються до суду, повинні бути викладені виключно Державною мовою.
 
Стаття 356 ЦПК України встановлює форму і зміст апеляційної скарги, зокрема апеляційна скарга подається у письмовій формі (частина перша статті 356 ЦПК України).
 
Частиною другою статті 357 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановленихстаттею 356 цього Кодексу, застосовуються положеннястатті 185цього Кодексу.
 
Суд апеляційної інстанції встановивши, що апеляційна скарга подана без дотримання вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, дійшов правильного висновку про залишення апеляційної скарги без руху та надав строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків скарги.
 
Заявнику необхідно було надіслати до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, викладену державною мовою.
 
Ухвала Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року отримана ОСОБА_4 06 серпня 2018 року.
 
Частиною третьою статті 185 ЦПК України в поєднанні з приписами частини другої статті 357 ЦПК України встановлено, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
 
Оскільки ОСОБА_4 у встановлений судом строк, станом на 27 серпня 2018 року, не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року.
 
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують і підстав для скасування оскаржуваних ухвал немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року, якою повернуто апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська