П о с т а н о в а 
Іменем  України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа 761/5898/17-ц 
 
провадження № 61-36665св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,     Черняк Ю. В.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4;
представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6;
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Київській області, Державна казначейська служба України; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Юзькової О. Л.           від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О., від 17 квітня 2018 року, 
ВСТАНОВИВ :
У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2016 року старшим                 слідчим слідчого відділу Фастівського відділу поліції Васильківського           відділу поліції ГУ НП в Київській області Шкабарою О. С. на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області       Буймової Л. П. від 16 лютого 2016 року в рамках кримінального провадження № 12015110310001662 від 19 вересня 2015 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1. Під час проведення цього обшуку було вилучено належне йому майно, а саме: гральні автомати у кількості 27 штук, 3 системні блоки, 2 реєстратори, 22 плати до гральних приладів, гральний прилад у вигляді рулетки з кулькою окремо.
24 лютого 2016 року старшим слідчим слідчого відділу Фастівського         відділу поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області ШкабароюО. С. було винесено постанову про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні.
Зі змісту листа Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 16 листопада 2016 року йому стало відомо про те, що вилучене майно відповідно до договору зберігання від 23 листопада      2015 року, укладеного між Фастівським відділом поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області та фізичною особою-підприємцем «ОСОБА_8» (коротка назва) (далі - ФОП «ОСОБА_8»), передане на відповідальне зберігання за адресою: АДРЕСА_2. 23 травня 2016 року за вказаною адресою у господарських приміщеннях, де зберігалося майно, сталася пожежа, під час якої було пошкоджене (знищене) вилучене його майно. 
Згідно з договору купівлі-продажу від 01 червня 2010 року № 1/06 та видатковою накладною до нього вартість знищеного майна становить           370 тис. грн.
Частиною другою статті 100 КПК України передбачено обов'язок сторони кримінального провадження забезпечити схоронність речових доказів.
Посилаючись на те, що службовими особами Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області не забезпечено схоронність вилученого під час обшуку майна, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь завдану ГУ НП в Київській області майнову шкоду у розмірі 370 тис. грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на відшкодування завданої ГУ НП в Київській області майнової шкоди на користь ОСОБА_4 суму            у розмірі 370 тис. грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторона кримінального провадження, яким є ГУ НП в Київській області, свій обов'язок, передбачений нормами КПК України, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Держаної судової адміністрації України      від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104,щодо забезпечення схоронності вилученого під час обшуку майна не виконала, внаслідок чого майно позивача, яке передане на відповідальне зберігання, було знищено, чим заподіяно позивачу майнової шкоди. При цьому суд погодився із розміром шкоди, визначеного позивачем, зазначивши, що відповідачі його не оспорювали. 
Постановою апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року - без змін. 
Погоджуючись з висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що Державна казначейська служба України є органом державної влади, через який держава несе відповідальність за шкоду завдану фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Оскільки ОСОБА_4 було завдано майнової шкоди посадовими особами органу державної влади - ГУ НП в Київській області при виконанні ними своїх посадових обов'язків, то майнову шкоду має відшкодовувати саме Державна казначейська служба України.
У касаційній скарзі ГУ НП в Київській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, обґрунтовуючи суму завданої позивачу шкоди у розмірі 370 тис. грн, не звернули уваги на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази (квитанції), які б свідчили про здійснення позивачем оплати за придбання знищеного майна саме у такому розмірі. Видаткова накладна до договору купівлі-продажу від 01 червня               2010 року № 1/06, на яку послалися суди, вважається документом первинного обліку та не є розрахунковим документом. Тобто позивачем не доведено, що на виконання договору купівлі-продажу майна перераховувались кошти в зазначеній у договорі сумі та отримувались придбані товари в силу відсутності актів приймання-передачі. Також судами не встановлено, що працівниками    ГУ НП в Київській області 23 лютого 2016 року вилучалось саме те майно, яке зазначене у видатковій накладній. Крім того, суди не врахували, що на час вилучення у позивача майна минуло майже шість років від дня їх придбання і відсутня оцінка їх вартості на час вилучення з урахуванням природного зносу і відпрацювання їх технічного ресурсу. Також суди не залучили до участі у справі в якості третьої особи ФОП «ОСОБА_8» в особі ОСОБА_8, якому згідно договору зберігання від 23 листопада 2015 року було передане вилучене майно на зберігання. Відповідно до частини першої та другої статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. 
У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Суди попередніх інстанцій безспірно встановили факт порушення службовими особами слідчого відділу Фастівського відділу поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів, які належали йому на праві власності, що призвело до їх знищення, чим завдано йому майнової шкоди у розмірі 370 тис. грн. Зазначений розмір завданого збитку ним повністю доведено, а відповідачем не спростовано. При цьому    під час розгляду справи відповідач не заявляв жодних клопотань щодо визначення вартості грального обладнання, зокрема, шляхом проведення товарознавчої експертизи та не заперечував щодо визначеної у позові суми завданого збитку. Також суд першої інстанції був позбавлений можливості залучити з власної ініціативи до участі у справі ФОП «ОСОБА_8» в якості третьої особи, оскільки таке процесуальне питання може вирішуватися судом лише на підставі відповідної заяви сторони у справі або на підставі власної заяви особи, яка бажає взяти участь у розгляді справи в якості третьої особи. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Судом установлено, що 23 лютого 2016 року старшим слідчим слідчого відділу Фастівського відділу поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області Шкабарою О. С. на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Буймової Л. П. від 16 лютого 2016 року в рамках кримінального провадження № 12015110310001662 від 19 вересня 2015 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1. Під час проведення цього обшуку було вилучено: гральні автомати у кількості 27 штук, 3 системні блоки, 2 реєстратори, 22 плати до гральних приладів, гральний прилад у вигляді рулетки з кулькою окремо         (а. с. 4, 35-39).
24 лютого 2016 року старшим слідчим слідчого відділу Фастівського        відділу поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області Шкабарою О. С. винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 12015110310001662          від 19 вересня 2015 року (а. с. 54).
02 березня 2016 року слідчим суддею Фастівського міськрайонного суду Київської області Ковалевською Л. М. постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Фастівського відділу поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області Шкабари О. С. та накладено арешт на гральні автомати у кількості 27 штук, 3 системні блоки,      2 реєстратори, 22 плати до гральних приладів, гральний прилад у вигляді рулетки з кулькою окремо, виявлені та вилучені за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).
Згідно з договором купівлі-продажу від 01 червня 2010 року № 1/06 вказане гральне обладнання належить на праві власності позивачу - ОСОБА_4 Відповідно до видаткової накладної від 01 червня 2010 року № 1/06 до вищевказаного договору купівлі-продажу вартість майна становить                370 тис. грн. (а. с. 6, 7).
15 вересня 2016 року прокурором Фастівської місцевої прокуратури Київської області відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про повернення обладнання, вилученого 23 лютого 2016 року під час обшуку, з тих підстав, що відсутній висновок комп'ютерно-технічної експертизи, призначеної 02 березня 2016 року, проведення експертизи не завершено та з необхідністю збереження речових доказів.
Зі змісту листа Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 16 листопада 2016 року вбачається, що вилучене майно позивача відповідно до договору зберігання від 23 листопада           2015 року, укладеного між Фастівським відділом поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області та ФОП «ОСОБА_8», передане на відповідальне зберігання за адресою: АДРЕСА_2. 23 травня 2016 року за вказаною адресою у господарських приміщеннях, де зберігалося майно, сталася пожежа, під час якої було пошкоджене (знищене) вилучене майно. За даним фактом слідчим відділом Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області внесені відомості до єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 194 КК України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною шостою статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Такі загальні підстави визначені у статті 1166 ЦК України, відповідно до положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної    влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно із пунктом 2 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Держаної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об'єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).
Пунктом 86 вищезазначеної Інструкції визначено, що у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України      N 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України      № 41 від 04 березня 1996 року.
За пунктами 4, 5, 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання. Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об'ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, гратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією, крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ.            У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру.
Аналогічне положення міститься й у частині четвертій статті 100 КПК України, в якій передбачено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов'язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.
Задовольняючи позов, суди виходили із того, що службовими особами слідчого відділу Фастівського відділу поліції Васильківського відділу поліції   ГУ НП в Київській області було порушено порядок зберігання вилучених          під час обшуку речових доказів, які належали на праві власності позивачу, внаслідок чого їх було знищено, чим позивачу завдано майнової шкоди              у розмірі 370 тис. грн.
Разом з тим, суди, визначаючи розмір завданої позивачу шкоди у сумі 370 тис. грн, не звернули уваги на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази (квитанції), які б свідчили про здійснення позивачем оплати за придбання знищеного майна саме у такому розмірі. При цьому видаткова накладна до договору купівлі-продажу від 01 червня 2010 року № 1/06 грального обладнання, на яку послалися суди, як доказ вартості знищеного майна, вважається документом первинного обліку та не є розрахунковим документом (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 2, 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»). 
Тобто позивачем не доведено, що на виконання договору купівлі-продажу знищеного майна перераховувались кошти в зазначеній у договорі сумі та отримувались придбані товари, так як актів приймання-передачі позивачем не надано. При цьому саме позивач має довести підставу позову, у тому числі розмір шкоди (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року, стаття 81 ЦПК України). 
Суд першої інстанції зазначив лише про те, що відповідачі не оспорили визначений позивачем розмір шкоди, суд апеляційної інстанції щодо таких обставин взагалі висновку не зробив. Вказане свідчить про те, що судами розмір майнової шкоди визначено на припущеннях, що у сули частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, частини шостої статті 81 ЦПК України заборонено. 
Крім того, суди не врахували, що на час вилучення у позивача майна минуло майже шість років від дня їх придбання, а розмір шкоди має визначатися на час ухвалення рішення суду. 
З'ясування вищевказаних обставин має важливе значення для правильного вирішення справи в частині розміру завданої позивачу майнової шкоди. 
Також згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦК України 2004 року, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Зазначена норма процесуального права є обов'язком суду, а не його правом. 
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані положення процесуального права та не залучив до участі у справі у передбаченому ЦПК України       порядку в якості третьої особи - ФОП «ОСОБА_8», з яким Фастівський відділ поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області 03 листопада        2015 року укладено договір зберігання, та якому передано на відповідальне зберігання вилучене під час обшуку майно позивача. Зазначене має важливе значення, оскільки у відповідача може виникнути право заявити вимогу до цієї особи. 
Відповідно до частини першої та другої статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату       (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. 
Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутні докази стадії кримінального провадження, не звернуто уваги на те, що наявна (не оскаржена у рамках      КПК України) постанова прокурора Фастівської місцевої прокуратури               від 15 вересня 2016 року про відмову повернути майно (а. с. 10-11). Встановлення вказаних обставин має значення як для правильного вирішення спору, так і для вірного визначення юрисдикційності справи. 
Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Є.В. Синельников
 
                                                                                                            С.Ф. Хопта
 
                                                                                                            Ю.В. Черняк