Постанова
Іменем України 
31 січня 2019 року
м. Київ
справа № 372/3172/17
провадження № 51-6940км18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,   
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
законного представника засудженого  ОСОБА_6 ,   
законного представника  потерпілого  ОСОБА_7 ,
захисника                                                       ОСОБА_8 ,
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу законного представника  неповнолітнього засудженого ОСОБА_9 – ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110230001398, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  уродженця с. Жуківці Обухівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_9 від 20 березня 2018 року засуджено за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
Згідно з вироком неповнолітнього ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він в період часу з 31 червня по 07 серпня 2017 року, точного часу не встановлено, перебував в районі гаражного кооперативу, що розташований між вулицею Трипільською та садовим товариством «Імульс» в м. Обухові Київської області, разом з малолітнім ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті  неприродним способом із малолітнім ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи, що його дії носять небезпечний та протиправний  характер, явно усвідомлюючи, що його дії посягають на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітнього ОСОБА_10 , використовуючи його безпорадний стан, що пов`язаний із його малолітством та не усвідомленням останнім вчинюваних відносно нього дій, а також не можливістю чинити опір, ОСОБА_9 для того аби дозволити ОСОБА_10 купатися в басейні, що розташований в садовому товаристві «Звязківець» у м. Обухові Київської області, всупереч волі ОСОБА_10 змусив останнього задовольнити його статеву пристарить неприроднім способом.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі законний представник неповнолітнього засудженого просить вирок та ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді  першої інстанції у зв`язку з однобічністю, неповнотою судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема стверджує, що винність засудженого у вчиненні інкримінованому злочину не доведена. Крім того, судами в порушення принципів змагальності та рівності перед законом проігноровано необхідність проведення експертизи матеріалів відео,- звукозапису на якому зображено потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час вчинення злочину. Просить дати доказам іншу оцінку ніж надана судами першої і апеляційної інстанцій.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні законний представник неповнолітнього засудженого та  захисник підтримали подану скаргу, прокурор та законний представник потерпілого не підтримали касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги законного представника неповнолітнього засудженого вбачається, що вона, крім іншого просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж ту, яку дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено. 
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам. 
Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України за викладених у вироку обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених в судовому засіданні. Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законними та вмотивованими.
Так, суд зробив правильний висновок про винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого  ч. 3 ст. 153 КК України, на підставі показань потерпілого ОСОБА_10 , неповнолітніх свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також протоколами: проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 28 вересня 2017 року за участю свідка ОСОБА_11 , обшуку від 31 серпня 2017 року, огляду речових доказів від 26 вересня 2017 року, висновками  судово-психіатричної експертизи № 445 та судово-психіатричного експерта № 464.
Таким чином, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 , які  суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Дії засудженого неповнолітнього ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 153 КК України з урахуванням обсягу висунутого обвинувачення суд правильно кваліфікував.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги законного представника  неповнолітнього засудженого  щодо невідповідності вироку суду вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України  були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. Зокрема, окрім інших доводів, предметом перевірки судом апеляційної інстанції  були доводи сторони захисту про ігнорування судом першої інстанції необхідності проведення експертизи відеозапису, на якому зображено потерпілого   ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_9 під час  скоєння останнім інкримінованого злочину та були визнані безпідставними. При цьому, апеляційний суд вказав на те, що відповідно до ст. 84 КПК України диск з відеозаписом  було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів провадження, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону вказаний диск з відеозаписом оцінено судом та обґрунтовано визнано допустимим доказом. Крім того, безпосередній очевидець вчинення  кримінального правопорушення при допиті його як свідка дав показання про те, що він здійснював відеозйомку на власний телефон ОСОБА_9 , який вчинив протиправні дії, які виразилися у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом щодо малолітнього ОСОБА_10 та розповів про обставини проведення такої відеозйомки, підтвердивши зміст відеозапису. Сумніву у змісті переглянутого судом відеозапису не було, а тому в проведенні експертизи необхідності не встановлено. З вказаним рішенням погоджується і колегія суддів.
 
Предметом перевірки судом були і доводи сторони захисту про відсутність висновку експертизи щодо статевої зрілості засудженого. Зазначені твердження були судом визнанні необґрунтованими, з тих підстав, що за ініціативою захисту така експертиза на стадії досудового розслідування не призначалася, а проведення такої експертизи для осіб, які досягли чотирнадцятирічного віку не є обов`язковою в силу вимог чинного законодавства. Окрім того, сукупність досліджених і перевірених судом доказів, а також встановлені судом фактичні обставини провадження в достатній мірі вказали на відсутність підстав стверджувати про недосягнення засудженим статевої зрілості. Тому твердження законного представника неповнолітнього засудженого про відсутність висновку судово-медичної експертизи щодо статевої зрілості засудженого, колегія суддів вважає безпідставними.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Призначене покарання засудженому ОСОБА_9 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статей  65, ч. 3 ст. 102 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
 
ухвалив:                                                          
 
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                           ОСОБА_3