ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2019 року 
Київ
справа №826/11049/16
адміністративне провадження №К/9901/34581/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стрелець Т.Г.,
суддів: Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 

розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/11049/16 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, третя особа: ОСОБА_1 про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито   
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва (прийняту у складі головуючого судді - Літвінової А.В.) від 13 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Кучми А.Ю., суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.) від 12 червня 2017 року
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_1, в якому просило:
1) скасувати постанову, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме: постанову №47054617 від 31.03.2015, видану відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в частині накладення арешту на нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
2) зобов'язати відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві звільнити з-під арешту нерухоме майно, що перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
2. Позовні вимоги обґрунтовано наявністю порушеного права позивача оскарженою постановою, оскільки майно, на яке накладено арешт перебуває у заставі (іпотеці) товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 13 лютого 2017 року Окружний адміністративний суд міста Києва вирішив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 47054617 від 31.03.2015 в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме, двокімнатну квартиру, загальною площею - 54,00 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не порушує жодних прав чи інтересів позивача.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 12 червня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2017 - без змін.
6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
7. 06 липня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».  
8. У касаційній скарзі скаржник просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року  скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.   
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року. 
10. 06 березня 2018 року вказана касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.
11. Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.   
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
12. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Скаржник зазначає, що неправомірні дії державного виконавця в частині накладення арешту на майно, що знаходиться в заставі, порушує право позивача як іпотекодержателя першочергово задовольнити своє право вимоги за рахунок предмета іпотеки.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. 26.09.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11046308000. В забезпечення належного виконання зобов'язання за договором споживчого кредиту № 11046308000 від 26.09.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 був укладений 26.09.2006 договір іпотеки №23388, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею - 54,00 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
12.12.2011 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладені договори відступлення права вимоги та факторингу, відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» прийняло право вимоги за договором іпотеки № 23388 від 26.09.2006.
Постановою Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ВП 47054617 від 31.03.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення - 15823,00 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 152).
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
14.  Конституція України
14.1.          Частина 2 статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
15.1.          Частина 3 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16. Закон України  «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV
16.1.          Стаття 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
16.2.          Частини 1, 2 статті 11. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
16.3.          Пункт 1 частини першої статті 32. Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
16.4.          Частина перша статті 54. Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
16.5.          Частина третя статті 54. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
16.6.          Частина четверта статті 54. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
16.7.          Частини 1, 2 статті 57. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ  
17. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
18. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений наведеною вище статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни «Про іпотеку»).
Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя. 
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).
У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».
У справі, що розглядається, державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 15823,60 грн.
Отже у випадку що розглядається, за відсутності судового рішення (виконавчого напису нотаріуса) про звернення стягнення на предмет іпотеки, при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень слід виходити із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому посилання позивача на наявність у спірних правовідносинах порушення установленого Законом України «Про іпотеку» пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки є передчасним.
Крім того, нормами частини 6 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що у разі, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
19. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
20. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
21. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - залишити без задоволення.   
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі №826/11049/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           О. В. Білоус
                                                                                          І. Л. Желтобрюх