Постанова
Іменем України
 
28 січня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 607/4459/16-ц
провадження № 61-26446св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне підприємство «Будівельна компанія Сатурн»,
відповідачі: ОСОБА_4, концерн «Військторгсервіс», відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, 
третя особа - Міністерство оборони України, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року у складі судді Дзюбича В. Л. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017року у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У квітні 2016 року Приватне підприємство «Будівельна компанія Сатурн» (далі - ПП «БК Сатурн» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним інвестиційного договору, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 30 вересня 2008 року між позивачем та Концерном «Військторгсервіс» укладений договір купівлі-продажу адміністративного будинку по АДРЕСА_1 та зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 листопада 2008 року                  № 21010866. Відповідач, перебуваючи у період часу з 02 січня 2009 року по                  30 листопада 2015 року на посаді генерального директора ПП «БК Сатурн», починаючи з 10 жовтня 2012 року здійснював керівництво реконструкцією цього адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення із залученням грошових коштів від фізичних осіб, шляхом укладення договорів про дольову участь, а також власних грошових коштів. 28 листопада 2013 року реконструкція багатоквартирного житлового будинку була завершена і позивач подав в Інспекцію Держархбудконтролю у Тернопільській області Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована за № ТП14313332038. Пізніше стало відомо про те, що ОСОБА_4, не укладаючи будь-якого договору про дольову участь у реконструкції, не оплативши вартість житла, 19 березня 2015 року подав у Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції підроблені документи, зокрема: інвестиційний договір на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року, укладений між ПП «БК «Сатурн» та ОСОБА_4 на участь у будівництві квартири АДРЕСА_1; акт прийому-передачі до інвестиційного договору від 08 лютого 2012 року, укладений між ПП «БК Сатурн» та ОСОБА_4 та довідку ПП «БК Сатурн» про виплату відповідачем загальної вартості спірної квартири. На підставі вказаних документів державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (із відкриттям розділу), індексний номер 20122078 від 19 березня 2015 року та видав на ім'я відповідача свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 19 березня 2015 року, індексний номер 351521130. Подані відповідачем державному реєстратору документи є підробленими, що підтверджується висновком експерта від 24 березня 2016 року № 1.1-118/16 яким встановлено, що підписи у поданих ОСОБА_4 державному реєстратору документах від імені директора та підписанта ПП «БК «Сатурн» Стахіва П. І. виконано іншою особою.
 
Посилаючись на викладене, позивач просило визнати недійсним інвестиційний договір на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року, укладений між ПП «БК Сатурн» та ОСОБА_4, свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 351521130, видане Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 19 березня         2015 року на ім'я ОСОБА_4 та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 20122078      від 19 березня 2015 року.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПП «БК Сатурн», концерну «Військторгсервіс», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення нікчемності правочину та скасування його державної реєстрації.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що договір від 30 вересня 2008 року, укладений між Концерном «Військторгсервіс» і ПП «БК «Сатурн», купівлі-продажу нерухомого майна - адміністративного будинку «А» по АДРЕСА_1 є нікчемним, оскільки укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений та не пройшов державної реєстрації. ПП «БК «Сатурн» не набуло право власності на реконструйований багатоквартирний житловий будинок по                    АДРЕСА_1 та відповідно не вправі укладати будь-які правочини щодо нього.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив встановити нікчемність укладеного між Концерном «Військторгсервіс» і ПП «БК «Сатурн» договору купівлі-продажу                 від 30 вересня 2008 року та зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради внести відповідний запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року позов ПП «БК «Сатурн» задоволено. Визнано недійсним інвестиційний договір на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року, укладений між ПП «БК Сатурн» та ОСОБА_4 Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 351521130, виданий Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 19 березня 2015 року на ім'я ОСОБА_4 Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обмежень (із відкриттям розділу), індексний номер 20122078 від 19 березня            2015 року. Вирішено питання судових витрат. 
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. 
 
Задовольняючи первісний позов ПП «БК Сатурн», суд першої інстанції виходив із того, що наданими позивачем доказами, зокрема, висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що договір від 08 лютого 2012 року, укладений між ПП «БК Сатурн» та ОСОБА_4 є недійсним, оскільки підпис у договорі виконаний не директором ПП «БК Сатурн» Стахівим П.І., а іншою особою.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що недійсність договору купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року встановлена постановою Львівського апеляційного господарського суду, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ПП «БК «Сатурн» повернути майно набуте за вказаним договором у власність держави в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання концерну «Військторгсервіс». Постанова суду не скасована та набрала законної сили, сторони недійсного правочину відмовились від застосування наслідків недійсності правочину та вжиття заходів щодо повернення одна одній майна набутого без відповідних правових підстав. Крім того, позивачем не доведено порушення його прав укладеним 30 вересня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» і ПП «БК «Сатурн» договору купівлі-продажу нерухомого майна по АДРЕСА_1.
 
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що інвестиційний договір на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення на квартиру АДРЕСА_1 від 08 лютого 2012 року між ПП «БК Сатурн» та ОСОБА_4 підписаний іншою особою, замість керівника зазначеного підприємства та не оплачено її вартість у розмірі 122 220, 00 грн, а тому такий договір є недійсним. Договір купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року визнавався недійсним, а тому в силу норм частини 3 статті 61 ЦПК України 2004 року суд немає підстав вважати цей договір нікчемним.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що договір купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, не пройшов державної реєстрації, а тому є нікчемним. Міністерство оборони України, як власник майна, не давало згоди (дозволу) на відчуження нерухомого майна по АДРЕСА_1, а Фонд державного майна не погоджував рішення Міністерства оборони України про надання згоди на відчуження цього майна. Суд у своєму рішенні не вказав, чому він відступив від правової позиції Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-327цс15. Крім того, оригінал листа Департаменту державної власності Міністерства оборони України від 06 липня 2016 року № 355/1/1980 у суді не оглядався, а його ксерокопія, надана позивачем, викликає у нього обґрунтований сумнів у його достовірності. Позовна заява ПП «БК Сатурн» підписана неуповноваженою особою. Справу за первісним позовом розглянуто без притягнення до участі в справі - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. 
 
У листопаді 2017 року від концерну «Військторгсервіс» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, згідно з якими, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом встановлено, що 30 вересня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» та ПП «БК «Сатурн» укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема адміністративного будинку під літерою «А» загальною площею 1 106,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстроване за ПП «БК «Сатурн» ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 21 листопада 2008 року, реєстраційний номер запису: 25500571.
 
Наказом ПП «БК «Сатурн» від 29 вересня 2012 року № 22/12 затверджена проектна документація «Реконструкція адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1.
 
28 листопада 2013 року ПП «БК «Сатурн» подало та зареєструвало в Інспекції ДАБК у Тернопільській області за № ТП 14313332038 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації відповідно до якої закінчений будівництвом багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення по                          АДРЕСА_1 визнано готовим до експлуатації.
 
ОСОБА_4, перебуваючи на посаді генерального директора ПП «БК «Сатурн» із         02 січня 2009 року, починаючи із жовтня 2012 року здійснював реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок.
 
Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором та підписантом ПП «БК Сатурн» із 31 серпня 2010 року є Стахів П. І..
 
Згідно з висновком експерта від 24 березня 2016 року № 1.1-118/16 у кримінальному провадженні № 12016210010000412 від 04 лютого 2016 року порушеному за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України за фактом використання ОСОБА_4 завідома підроблених документів, підписи від імені ОСОБА_4 у розділах «Замовник» інвестиційного договору на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення             від 08 лютого 2012 року та «Прийняв Замовник», акта прийому-передачі до Інвестиційного договору на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 від 08 лютого 2012 року виконані самим ОСОБА_4 Підписи від імені Стахів П .І. у розділі «Забудовник» інвестиційного договору на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року, акта прийому-передачі до Інвестиційного договору на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення по       АДРЕСА_1, від 08 лютого 2012 року та довідки щодо належності квартири АДРЕСА_1 виконані не Стахівим П.І., а іншою особою. Якою саме особою виконані підписи від імені Стахіва П. І. у розділі «Забудовник» інвестиційного договору на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року, акту прийому-передачі та довідки щодо належності квартири, встановити виявилося неможливим.
 
Нормативно-правове обґрунтування первісного позову ПП «БК «Сатурн»
 
Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
 
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
 
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
 
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги щодо первісного позову         ПП «БК «Сатурн»
 
Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ПП «БК «Сатурн», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України          2004 року, враховуючи, що почеркознавчою експертизою, проведеною у кримінальній справі, встановлено, що підпис на інвестиційному договорі на реконструкцію адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями громадського призначення від 08 лютого 2012 року не належить директору ПП «БК «Сатурн» Стахіву П. І., дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність вимогам закону правочину щодо його укладення.
 
Нормативно-правове обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
 
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).
 
Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободпризначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги щодо зустрічного позову ОСОБА_4
 
Вирішуючи питання правомірності звернення ОСОБА_4 до суду з відповідним позовом, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав ОСОБА_4 оспорюваним ним договором купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року, укладеного між концерном «Військторгсервіс» і ПП «БК «Сатурн» щодо нерухомого майна - адміністративного будинку «А» по                 АДРЕСА_1, оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09 червня 2016 року у справі за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1, загальною вартістю 5 478 207,60 грн, укладений 30 вересня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» та ПП «БК «Сатурн» вже визнаний недійсним. При цьому ОСОБА_4 не є стороною цього договору чи зацікавленою особою, яка має право оспорювати цей договір, а тому суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.
 
Безпідставними є твердження заявника про те, що: договір купівлі-продажу                  від 30 вересня 2008 року укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, не пройшов державної реєстрації, а тому є нікчемним; Міністерство оборони України, як власник майна, не давало згоди (дозволу) на відчуження нерухомого майна по АДРЕСА_1, а Фонд державного майна не погоджував рішення Міністерства оборони України про надання згоди на відчуження цього майна, оскільки вказаний договір вже визнаний недійсним, а тому на підставі вимог закону не може бути визнаний нікчемним недійсний правочин, із огляду також і на те, що з вимогами про встановлення його нікчемності звернулася особа, яка не має право його оспорювати. 
 
Доводи заявника про те, що суд у своєму рішенні не вказав, чому він відступив від правової позиції Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі                    № 6-327цс15, є також необґрунтованими, оскільки правова позиція вказаної постанови стосується порядку застосування статті 388 ЦК України. При цьому доводи касаційної скарги про те, що особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями, є надуманими, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки ОСОБА_4, як особа, яка не має права оскаржувати договір купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року, просить встановити його нікчемність, тоді як судовим рішенням, що набрало законної сили, вказаний договір визнаний недійсним. 
 
Посилання заявника на те, що справу за первісним позовом розглянуто без притягнення до участі у справі - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, не є підставою для скасування судових рішень у цій справі, оскільки ця особа брала участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_4, з огляду також і на те, що стаття 35 ЦПК України 2004 року передбачає залучення до участі у справі третьої особи, а не залучення такої особи за кожним позовом окремо в одній справі. 
 
Безпідставними є доводи ОСОБА_4 про те, що позовна заява ПП «БК «Сатурн» подана адвокатом, який не мав на це повноважень, оскільки ці обставини спростовуються матеріалами справи та ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2017 року.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільського району від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня          2017року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        О. В. Ступак
 
                                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                                                            Г. І. Усик