Постанова
Іменем  України
 
09 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 501/565/16-ц
провадження № 61-22442св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал», Головне управління Держпраці в Одеській області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» (далі - ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал», Головного управління Держпраці в Одеській області (далі - ГУ Держпраці в Одеській області) про визнання частково недійсним акта спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві.
Позов мотивовано тим, що позивач знаходився в трудових відносинах із ТОВ «Спільне підприємство Рисол Термінал», працював на посаді оператора механізованих та автоматизованих складів. 14 листопада 2015 року на підприємстві стався нещасний випадок з смертельним наслідком. За результатами розслідування нещасного випадку було складено акт за формою Н-5 від 11 січня 2016 року.
Відповідно до п. 6.2.1 висновків комісії з розслідування до нещасного випадку призвели дії та бездіяльність ОСОБА_1, який порушив вимоги Інструкції з охорони праці оператора універсального складу № 17/15-ОТ, затвердженої директором ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» від 27 квітня 2015 року за № 12/04-ОТ, а саме: пункт 1.1, не дотримався обов'язків працівника в частині виконання зобов'язання дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. 6.2.1.2 Залучив до роботи працівника не за спеціальністю (професією), чим порушив вимоги статті 31 Кодексу законів про працю України, а саме: «Заборона вимагати виконання роботи не обумовленої трудовим договором».
Вказані висновки комісії ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та безпідставними та такими що містять відомості та припущення, не відповідають дійсності. Вважає, що висновки комісії, що викладені в акті за формою Н-5 у частині зазначення причин нещасного випадку зроблені без дослідження та встановлення дійсних обставин нещасного випадку та без урахування його повноважень при виконанні ним трудових обов'язків.
Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 14 листопада 2015 року о 17 год. 25 хв. в ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» від 11 січня 2016 року в частині - п. п. 4.1.2; 4.2.2; 6.2.1; 6.2.1.1; 6.2.1.2 - визнати недійсним та зобов'язати головне управління Держпраці в Одеській області провести повторне спеціальне розслідування.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсним акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 14 листопада 2015 року о 17 год 25 хв. в ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» від 11 січня 2016 року в частині - п. п. 4.1.2; 4.2.2; 6.2.1; 6.2.1.1; 6.2.1.2 .
Зобов'язано ГУ Держпраці в Одеській області провести повторне спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 14 листопада 2015 року о 17 год. 25 хв. в ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком не відповідає чинному законодавству. 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року апеляційні скарги ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» та ГУ Держпраці в Одеській області задоволено.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов подано передчасно, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позивач до профспілкового органу (оскільки сам не наділений правом звернення) з приводу захисту його порушеного права з проханням звернення із скаргою до керівника ГУ Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування для призначення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі - не звертався. 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 
2017 року та залишити  в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
ОСОБА_3 в касаційній скарзі зазначає, що він не був членом жодної профспілкової організації, тому захист його прав покладено на нього самого.
Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. 
19 липня 2017 року ТОВ «СП Рисоіл Термінал» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняапеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.
24 липня 2017 року Головне управління Держпраці в Одеській області» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суди установили, що 14 листопада 2015 року на підприємстві ТОВ «СП Рисоіл Термінал» стався нещасний випадок з смертельним наслідком.
Наказом Головного Управління Держпраці в Одеській області № 170 від 19 листопада 2015 року призначено комісію зі спеціального розслідування вказаного нещасного випадку.
За результатами роботи комісії 11 січня 2016 року складено Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 14 листопада 2015 року о 17 год 25 хв. в ТОВ «СП Рисоіл Термінал», за формою Н-5, затверджений Начальником Головного управління Держпраці в Одеській області.
Відповідно висновків комісії, а саме пункти 6.2, підпункти 6.2.1., 6.2.2. зазначено, що особа, дії чи бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку - ОСОБА_1 - оператор універсального складу ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал». Він не дбав про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, чим порушив вимоги «Інструкції з охорони праці оператора універсального складу № 17/15-ОТ», затвердженої наказом директора ТОВ «СП Рисоїл термінал» від 27 квітня 2015 року за № 12/04-ОТ, а саме: пункт 1.1. «порушив абз. 2 статтю 14 Закону України «Про охорону праці», не дотримався обов'язків працівника в частині виконання зобов'язання дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. 6.2.1.2 Залучив до роботи працівника не за спеціальністю (професією), чим порушив вимоги статті 31 КЗпП України, а саме: «Заборона вимагати виконання роботи не обумовленої трудовим договором».
Відповідно до пункту 54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232 в разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги Порядку.
Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.
Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки спеціальної комісії щодо провини            ОСОБА_1 є упередженими, не знаходять свого належного та допустимого підтвердження. Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком не відповідає чинному законодавству. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанціївиходив з того, щопозов подано передчасно, оскільки позивачем не використано позасудовий порядок вирішення спору.
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Однак, не можна погодитись з мотивами відмови у задоволенні позовних вимог, викладених апеляційним судом.
Пунктом 54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232, передбачений перелік осіб, які можуть оскаржити рішення комісії спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком щодо обставин і причин настання нещасного випадку. 
До переліку вказаних осіб відносяться: роботодавець, робочий орган Фонду, представник профспілки, потерпілий або член його сім'ї чи уповноважена ним особа, яка представляє його інтереси.
Позивач ОСОБА_1 до вказаних осіб не відноситься. Тому право вимагати призначення повторного розслідування нещасного випадку спеціальною комісією він відповідно до пункту 54 вказаного Порядку не має.
Саме з цих мотивів апеляційний суд мав відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, ухваливши по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому мотивувальну частину рішення апеляційного суду Одеської області                    від 08 лютого 2017 року необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.
З огляду на наведене, керуючись частиною першою та четвертою статті 412, статтями 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
                                                                                                            
В. М. Коротун 
                                                В. П. Курило