Постанова
іменем України
14 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 695/2580/16-к
провадження № 51-3267км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
засудженого                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                       ОСОБА_6 ,
прокурора                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження  в суді апеляційної інстанції, а також засудженого ОСОБА_5 на вирок Чорнобаївського  районного суду Черкаської області від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016250150000663 за обвинуваченням
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кленової Новоград-Волинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2017  року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 червня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року вказаний вирок залишено без зміни.
За цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 12 червня 2016 року о 12:30 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на території домоволодіння у стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків у вигляді смерті іншої людини, тримаючи сокиру в руках, завдав останній декілька ударів сокирою по голові, шиї та нижніх кінцівках, після чого тримаючи сокиру в руках кинув у сторону потерпілої, чим завдав останній тілесні ушкодження, згідно з висновком експерта: у вигляді травми голови зі вдавленим переломом лівої тім`яної кістки, ушкодженням твердої мозкової оболонки, забоєм головного мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; у вигляді травми правої нижньої кінцівки з переломом обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості з тривалим розладом здоров`я; у вигляді рани шиї, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, однак суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої не настали від причин, які не залежали від волі ОСОБА_5 , тим самим останній не довів свій умисел до кінця, з причин, які не залежали від його волі.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження  в суді апеляційної інстанції, вважає помилковим рішення судів обох інстанцій про достатність для досягнення мети покарання призначення ОСОБА_5 мінімального розміру покарання за вчинення інкримінованого йому злочину. Посилаючись на неналежне врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, вину не визнав, негативно характеризується, й це усупереч вимогам ст. 419 КПК  залишив поза увагою апеляційний суд, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Засуджений у касаційній скарзі та доповненні до неї вказує, що вирок щодо нього ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема, на даних слідчого експерименту, який не відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 224 КПК, а також на суперечливому висновку судово-медичної експертизи. ОСОБА_5 , визнаючи заподіяння ОСОБА_8 удару з необережності сокирою, якою кинув в неї, заперечує наявність у нього умислу на завдання смерті своїй матері, а також звертає увагу на те, що у вироку не зазначено, з яких причин він не довів інкримінований йому умисел на вбивство. З огляду на наведене просить оскаржувані судові рішення скасувати й кримінальне провадження закрити, виправдавши його у зв`язку з недоведеністю його винуватості. 
На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 подав заперечення, в якому просить визнати викладені у ній вимоги безпідставними та незаконними, оскільки обставини, на які посилається прокурор, є перекрученими фактами і не враховують існування інших виправдовуючи його даних.     
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_5 підтримав свою касаційну скаргу і заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора. Так само як і захисник засудженого заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора та просив задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_5 .
На думку прокурора, що ні касаційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження  в суді апеляційної інстанції, ні касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягають.
Мотиви Суду
Твердження у касаційній скарзі ОСОБА_5 про незаконність його засудження, яке ґрунтується на недопустимих доказах, є безпідставними і спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, висновок суду про те, що ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на умисне убивство своєї матері ОСОБА_8 , однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, ґрунтується: на показаннях самого ОСОБА_5 , який хоча і заперечував свою вину, проте визнав наявність у нього в руках сокири в ході конфлікту з  матір`ю; на показаннях ОСОБА_8 , котра підтвердила сварку із сином, а також показаннями свідка ОСОБА_9 , який приїхав до своєї матері ОСОБА_8   на прохання батька, оскільки ОСОБА_5 посварився з батьками, там побачив матір на ліжку у крові й одразу викликав швидку допомогу. В цей час ОСОБА_5 спав у літній кухні, на його футболці та на сокирі, кинутій під деревом, була кров.
Відповідно до висновку експерта від 30 серпня 2016 року № 05-8-01/283 у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: травми голови зі вдавленим переломом лівої тім`яної кістки, ушкодженням твердої мозкової оболонки, забоєм головного мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; травми правої нижньої кінцівки з переломом обох кісток правого гомілково-ступневого суглобу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості з тривалим розладом здоров`я; рани шиї, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому у висновку йдеться про те, що вказані тілесні ушкодження утворились у результаті заподіяння не менше трьох ударів.  Свій висновок експерт ОСОБА_10 підтвердила в судовому засіданні.
Окрім того, в основу обвинувального вироку суд також поклав дані протоколу слідчого експерименту від 13 червня 2016 року з відеозаписом до нього, під час якого ОСОБА_5 розповів про обставини заподіяння ним ударів ОСОБА_8 .
Посилання у касаційній скарзі на те, що дані цієї слідчої дії – недопустимі докази через недотримання вимог ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 224 КПК, є необґрунтованими. Зокрема, аналогічні твердження про це ОСОБА_5 висловлював у своїй апеляційній скарзі, які належним чином розглянуті та спростовані. А саме встановлено, що невідкладне проведення слідчого експерименту у нічний час 13 червня 2016 року здійснювалося з метою запобігання знищенню доказів та оперативного розкриття злочину, вчиненого 12 червня 2016 року; тривалість проведення цього слідчого експерименту згідно із протоколом становила не більше 15 хв. (а.к.п. 94-100, т. 3). Під час його проведення був присутній захисник ОСОБА_11 , зауважень ні від кого з учасників не надходило.
За таких обставин дані слідчого експерименту обґрунтовано визнано допустимими й достовірними, такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_5 у заподіянні ударів сокирою ОСОБА_8 . Так само як і обґрунтованим є використання даних цієї слідчої дії в ході проведення експертизи, в результатах якої зазначено, що травма голови ОСОБА_8 могла виникнути за обставин, вказаних на електронному носії слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 .   
Наведеним підтверджується правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК і спростовуються доводи його касаційної скарги про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 він завдав з необережності, коли вона сама вихопила у ОСОБА_5 сокиру і поранилася. При цьому колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне зазначити, що для юридичної оцінки діяння як замаху на вбивство визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, а також характер їх відносин.
Таким чином, локалізація поранень – голова та шия як життєво важливі органи, їх характер, а саме рубана рана голови від дії не менше трьох ударів, а також посткримінальна поведінка ОСОБА_5 , який, поклавши потерпілу на ліжко, пішов спати й швидкої допомоги не викликав, тоді як із показань експерта  в суді убачається, що за відсутності своєчасної медичної допомоги потерпіла могла загинути, переконують у правильності висновків судів обох інстанцій щодо умислу в ОСОБА_5 саме на позбавлення життя ОСОБА_8 , однак такі наслідки не настали з незалежних від його волі причин, оскільки потерпілу виявив ОСОБА_12 та викликав швидку допомогу.
Отже, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК й така юридична оцінка його дій є правильними, а рішення судів нижчих інстанцій з цього приводу – законними та обґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування чи зміни судових рішень, не виявлено.  
Що ж стосується тверджень касаційної скарги прокурора про неналежне урахування судом при призначенні ОСОБА_5 мінімального розміру покарання за вчинення інкримінованого злочину його тяжкості, невизнання засудженим вини та його негативної характеристики, то вони є безпідставними.
Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд урахував те, що інкримінований йому злочин є особливо тяжким, а також ставлення засудженого, який не шкодує про вчинене, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок, вчиняє сварки, до виконання службових обов`язків ставився недбало, порушував військову дисципліну, самовільно залишав службу під час виконання бойових завдань військової частини. Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано судом обставиною, що обтяжує покарання. Враховано судом і думка потерпілої, яка просила суворо не карати сина.
Наведене свідчить, що викладені у касаційній скарзі прокурора обставини, які мають значення для призначення покарання, необхідного й достатнього для виправлення та запобігання вчиненню злочинів відповідно до мети покарання, передбаченій у ст.ст. 50, 65 КК, при обранні розміру покарання ОСОБА_5 судом дотримано.
Окрім того, аналогічні касаційній скарзі мотиви необхідності призначення засудженому більш суворого покарання та збільшення призначеного йому строку позбавлення волі прокурор наводив в апеляційній скарзі. Проте суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, спростувавши його твердження з наведенням відповідної мотивації. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
За таких обставин касаційні скарги засудженого та прокурора задоволенню не підлягають.    
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Чорнобаївського  районного суду Черкаської області від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни,  а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження  в суді апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_5 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                             ОСОБА_3