Постанова 
Іменем України 
 
06 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 161/16349/17
провадження № 61-29609св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,               Курило В. П.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - Національна академія внутрішніх справ, 
представники відповідача: адвокат Коталейчук Сергій Петрович, Джиба Валерій Володимирович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді                  Пушкарчук В. П. від 18 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І. від 22 березня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Національної академії внутрішніх справ(далі - НАВС) про стягненняоплати за роботу у вихідні та святкові дні та середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 25 вересня 2017 року вона була звільнена з посади методиста Волинського відділення навчально-наукового інституту  № 4 на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням).
 
При звільненні відповідачем не виплачено їй компенсацію за роботу у вихідні та святкові дні за період з 20 червня 2014 року по 20 червня                  2017 року, у зв'язку із чим просила стягнути з відповідача компенсацію за 46 днів роботи у вихідні та святкові днів у подвійному розмірі середньоденного заробітку, а також середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.   
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона працювала у святкові та вихідні дні за указаний у позові період, а відтак її права на належну оплату праці відповідачем не порушувались. Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку засновані на факті затримки виплати їй компенсації за роботу в святкові  та вихідні дні, і такий факт не знайшов свого підтвердження доказами, то в задоволенні цих вимог суд відмовив за необґрунтованістю.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Волинської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наказ чи розпорядження про залучення позивача до роботи у святкові та вихідні дні не видавався, докази про її роботу у вихідні та святкові дні відсутні, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                       25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 161/16349/17 з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували всіх фактичних обставин справи; наданим позивачам доказам належної оцінки не надали, а саме, розкладу навчально-екзаменаційних сесій Волинського відділення НАВС за 2014-2017 навчальні роки; журналу обліку роботи працівників у вихідні та святкові дні; посадовим обов'язкам позивача, передбаченими Інструкцією з обліку роботи працівників Київського національного університету внутрішніх справ. Безпідставність табелювання працівників за розкладом 5-денного робочого тижня не спростовує фактів виконання роботи у вихідні й святкові дні з огляду на надані позивачем доказам. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У червні 2018 року представник НАВС до Верховного Суду подав відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обгрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.
У серпні 2018 року представник НАВС до Верховного Суду подав заяву, у якій просив відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідно витягу з наказу НАВС № 155о/с від 06 жовтня 2017 року по особовому складу ОСОБА_4, методист Волинського відділення навчально-наукового інституту № 4, звільнена 25 вересня                      2017 року на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням). 
22 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до НАВС із заявою про виплату їй  компенсації за роботу у святкові та вихідні дні у подвійному розмірі, у задоволенні якої відповідач  відмовив за відсутності правових підстав, передбачених статтею 72 КЗпП України, для такої виплати.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. 
Оплата за роботу у вихідний день, святкові та неробочі дні обчислюється за правилами статті 107 КЗпП України.
Стаття 71 КЗпП України містить заборону на залучення до роботи у вихідні дні та передбачає можливість залучення працівника до роботи у такі дні у виняткових випадках.
Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу (частина  третя статті 71 КЗпП України).
Вирішуючи справи такої категорії, суди встановлюють факт виконання роботи у вихідний чи святковий день, з'ясовують наявність домовленостей між сторонами щодо виплати компенсації наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі, зокрема чи звертався позивач до відповідача про надання відповідної компенсації та підстави її невиплати, а також наявність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні.
За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, згідно табелів обліку робочого часу за період з червня 2014 року по червень 2017 року позивач працювала з 5-денним робочим тижнем з понеділка по п'ятницю. Субота, неділя та святкові дні відмічені як вихідні. 
У матеріалах справи відсутній наказ чи розпорядження про залучення ОСОБА_4  до роботи у святкові та вихідні дні. 
Посилання позивача на свої функціональні обов'язки методиста, розклад занять на навчально-екзаменаційну сесію та ксерокопію журналу обліку роботи працівників у вихідні та святкові дні не є належними доказами підтвердження факту роботи позивача у вихідні та святкові дні. У матеріалах справи відсутній оригінал журналу обліку роботи працівників у вихідні та святкові дні, а відповідачем заперечується факт його наявності в НАВС.
Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідача компенсації за вихідні та святкові дні є законними та обґрунтованими. 
Установивши недоведеність порушення відповідачем трудових прав позивача  з наведених у позові підстав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Такі висновки судів узгоджуються з матеріалами справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня            2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             М. Є. Червинська
 
                                                                                     В. М.Коротун
 
                                                                                     В. П. Курило