Постанова
Іменем України
 
23 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 1711/712/12 
провадження № 61-10769св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  - | Стрільчука В. А., | |
суддів: | Карпенко С. О., Погрібного С. О., | Кузнєцова  В. О., ОСОБА_5 (суддя-доповідач),
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_6,
суб'єкт оскарження - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, 
боржник - ОСОБА_7,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року у складі судді Шеремет А. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У лютому 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій просив на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
 
Свої вимоги обґрунтував тим, що 10 січня 2017 року він звернувся до відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у виконавчому провадженні                 № 1711/712/12. Однак Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області своїх обов'язків на час звернення зі скаргою не здійснило.
 
17 лютого 2017 року ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій в доповнення до обґрунтування скарги зазначив, що 17 лютого 2017 року він особисто ознайомився з автоматизованою системою виконавчих проваджень та встановив, що у виконавчих провадженнях не має жодних відміток про отримання його скарги від 10 січня         2017 року, постанов про початок перевірки та саму перевірку його скарги.
 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відмовлено. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не допустило протиправної бездіяльності при розгляді скарги ОСОБА_6                     від 10 січня 2017 року, оскільки, згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, тільки у разі виявлення порушень вимог закону керівник вищого органу державної виконавчої служби визначає їх своєю постановою, а в інших випадках винесення постанови не передбачено. Крім того, відповідно до положень статті 383 ЦПК України 2004 року суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, а не Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області як вищий орган виконавчої служби.
 
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, у лютому 2017 року ОСОБА_6 оскаржив її в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області               від 17 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником не усунуто недоліки апеляційної скарги, які визначені ухвалою Апеляційного суду Рівненської області              від 15 березня 2017 року, у встановлений строк, тому наявні правові підстави для її повернення. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
 
У квітні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду  України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати указане судове рішення суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно залишив його апеляційну скаргу без руху з непередбаченої законодавством вимоги щодо сплати судового збору, оскільки не звернув уваги на те, що правовідносини, які виникли між учасниками процесу у цій категорії справ, стосуються судового контролю за виконанням судових рішень. Зазначив, що він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду на стадії виконання судового рішення, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив його апеляційну скаргу без руху, а потім у зв'язку з несплатою судового збору повернув.
 
Рух справи у суді касаційної скарги
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і                         кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в        зазначеній справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У квітні 2018 року зазначену цивільну справу передано Верховному Суду. 
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.
 
Судом встановлено, що у лютому 2017 року, не погоджуючись з ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2017 року,               ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 320,00 грн та подати апеляційну скаргу у новій редакції з зазначенням у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з доданими письмовими матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. 
 
Ухвала апеляційного суду направлена на адресу заявника, яка зазначена в апеляційній скарзі, та отримана ним.
 
25 березня 2017 року ОСОБА_6 подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій вказав, що 0,2 розміру мінімальної заробітної плати становить 640,00 грн, а не             320,00 грн, як це зазначено в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області                        від 15 березня 2017 року, тому просив виправити таку описку в ухвалі суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області                   від 17 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Постановляючи ухвалу про визнання неподаною апеляційної скарги та повернення її ОСОБА_6, апеляційний суд керувався нормами статей 121, 297 ЦПК України              2004 року й виходив із того, що заявник не виконав вимог ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року.
 
За змістом статті 1 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги (далі - Закон № 3674-VI), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. 
 
Статтями 3 і 4 Закону № 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.
 
Необхідно зазначити, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід'ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій провадження за скаргою не відкривається. За подання позовної заяви позивачем сплачено відповідний судовий збір. У розділі VII ЦПК України та в Законі № 3674-VI не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем.
 
Таке врегулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.
 
Разом з тим частина друга статті 3 Закону № 3674-VI не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, такий об'єкт справляння судового збору у зазначеній нормі відсутній.
 
Крім того, у статті 5 Закону № 3674-VI, яка передбачає пільги зі справляння судового збору певним категоріям осіб за певними категоріями справ чи процесуальних дій, відсутні пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
 
Отже, за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до такої скарги особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, що була чинною на час подання відповідної скарги.
 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду  від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц.
 
Таким чином, враховуючи аналіз наведених норм законодавства та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу суду першої інстанції без руху, у зв'язку з несплатою судового збору за подання такої скарги.
 
Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року в апеляційній скарзі має бути зазначено, зокрема, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); клопотання особи яка подає апеляційну скаргу.
 
Встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не оформлена відповідно до            вимог, встановлених пунктом 5 частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд обґрунтовано залишив її без руху, також і з цих підстав.
 
ОСОБА_6, подаючи до суду апеляційної інстанції заяву від 25 березня 2017 року, недоліків зазначених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 15 березня 2017 року, не усунув, а лише висловив свою незгоду щодо розміру судового збору, визначеного апеляційним судом.
 
Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу,                  а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення                     статті 121 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.
 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, то позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина друга статті                   121 ЦПК України 2004 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно визнати неподаною та повернути, оскільки скаржником не усунуті недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі суду. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушені норми процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Вирішення питання щодо судових витрат 
 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, у тому числі і з розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Враховуючи, що на момент відкриття касаційного провадження заявник не сплатив судовий збір за подання касаційної скарги, Верховний Суд зробив висновок про залишення її без задоволення, належний до сплати судовий збір підлягає стягненню із ОСОБА_6 у дохід держави. 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2017 рік з 01 січня 2017 року складає 1 600,00 грн.
 
Таким чином, належний до сплати судовий збір за подання ОСОБА_6 касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року складає 320,00 грн.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 320,00 грн. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко     В. О. Кузнєцов      С. О. Погрібний     О. В. Ступак