ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  908/236/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,
секретар судового засідання - Овчарик В. М.,
за участю представників:
позивача - не з'явилися,
відповідача-1 - не з'явилися,
відповідача-2 - не з'явилися,
відповідача-3 - не з'явилися,
відповідача-4 - не з'явилися, 
відповідача-5 - не з'явилися,
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланд груп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 (суддя Горохов І. С.) та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2018 (головуючий - Мартюхіна Н. О., судді: Дучал Н. М., Склярук О. І.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланд груп"
до 1) фізичної особи-підприємця Штанкевича Григорія Яковича,
2) Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,
3) Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі філії - Запорізьке обласне управління,
4) Управління Пенсійного фонду України у Пологівському районі Запорізької області, 
5) Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області
про визнання права власності на врожай озимої пшениці
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аланд груп" (далі - ТОВ "Аланд груп", Товариство) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця Штанкевича Григорія Яковича (далі - ФОП Штанкевич Г.Я., орендар, боржник), Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Пологівський ВДВС, ВДВС), Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі Запорізького обласного управління (далі - ПАТ "Ощадбанк", Банк), Управління Пенсійного фонду України у Пологівському районі Запорізької області (далі - Управління ПФУ у Пологівському районі Запорізької області) та Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - Пологівська ОДПІ) про визнання права власності на врожай озимої пшениці, зібраний Пологівським ВДВС у 2014 році з полів площею 67га, 10га та 10га, розташованих на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я., а саме на пшеницю м'яку 5 кл. гр. Б 2014 року загальною заліковою вагою 82541кг, передану ВДВС на зберігання до Магедівського виробничо-структурного підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус плюс" (далі - ТОВ "Оптімус плюс") згідно складських квитанцій на зерно №105 від 25.07.2014 (АХ № 537605), №109 від 25.07.2014 (АХ № 537609) та №111 від 26.04.2014 (АХ № 537611).
2. Позовна заява обґрунтовується посиланням на статті 16, 204, 261, 264, 267, 328, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 52, 56, 60 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-ХІV), чинного на час виникнення спірних правовідносин (до 05.10.2016), а також тими обставинами, що згідно з актами опису та арешту майна від 04.07.2014 серії ВП № 40936083 і від 26.07.2014 серії ВП № 40936083, державним виконавцем накладено арешт на майбутній врожай (зерно) озимої пшениці 2014 року (далі - спірний врожай), розташований на полях загальною площею 87га на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я., який (спірний врожай) в подальшому було зібрано ВДВС наприкінці липня 2014 року, здано на відповідальне зберігання ТОВ "Оптімус плюс" та у червні 2016 року реалізовано Державним підприємством "СЕТАМ" (далі - ДП "СЕТАМ") на електронних торгах, тоді як на підставі відповідно до пункту 7.1 договору про спільну діяльність від 27.11.2012 (далі - договір про спільну діяльність), укладеного між ФОП Штанкевичем Г.Я. та ТОВ "Аланд груп", Товариство є власником майна, набутого у результаті спільної діяльності, в тому числі отриманого врожаю, і лише після його реалізації позивачем одержаний прибуток розподіляється між учасниками спільної діяльності порівну. Крім того, Товариством заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, яке мотивоване її перериванням у зв'язку з тривалим розглядом спорів про право власності на врожай в порядку адміністративного та цивільного судочинства з серпня 2014 року по листопад 2017 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
4. Рішення мотивоване положеннями статей 179, 189, 261, 267, 328, 331, 332, 334, 392, 775 ЦК України, статті 144 ГК України, статей 93, 95 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 43, 44, 60 Закону №606-ХІV та статей 73, 74, 76, 77-79, 81, 86, 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, що обумовлено: 1) недоведеністю набуття позивачем права власності на спірний врожай з підстав відсутності у ТОВ "Аланд груп" статусу користувача земельних ділянок загальною площею 337,4га та відсутності у ФОП Штанкевича Г.Я. права їх передачі в якості вкладу за договором про спільну діяльність, 2) недоведеністю оспорювання чи невизнання права власності Товариства ФОП Штанкевичем Г.Я. (останнім у відзиві на позов повністю визнано позовні вимоги), 3) недоведеністю порушення прав позивача з боку інших відповідачів - ПАТ "Ощадбанк", Управління ПФУ, Пологівської ОДПІ, які є лише стягувачами у зведеному виконавчому провадженні ВП №40936083, 4)недоведеністю протиправності дій Пологівського ВДВС щодо звернення стягнення на арештоване майно боржника (Штанкевича Г.Я.) та скасування актів опису і арешту майна або визнання недійсними постанов про вчинення виконавчих дій. При цьому суд першої інстанції зазначив, що, подаючи позов спочатку до Запорізького окружного адміністративного суду (справа №808/4948/14) та в подальшому до Пологівського районного суду Запорізької області (справа №324/808/15-ц), позивачем самостійно помилково визначено предмет спору та склад учасників судового процесу, оскільки спір, який виник внаслідок вчинення ВДВС примусових дій у виконавчому провадженні стосувався права власності на майно, наявність прав на яке позивачу необхідно було доводити в судовому порядку шляхом подання позову до суду з урахуванням спору про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, та відповідного суб'єктного складу сторін судового процесу.
5. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2018 рішення Господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 залишено без змін. 
6. Постанова мотивована тим, що у розумінні статті 392 ЦК України передумовою для визнання права власності є наявність спірного майна, тобто його фактичне існування, а оскільки зерно озимої пшениці 5 класу посівів 2014 року, на яке позивач просить визнати за ним право власності, на момент подання позову до місцевого господарського суду вже було реалізовано, а грошові кошти від його реалізації були розподілені в межах виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у Пологівського ВДВС, то Товариством не доведено належними та допустимими доказами факт наявності спірного майна, тобто його фактичне існування на момент подання позовної заяви, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, ТОВ "Аланд груп" в межах даної справи фактично заявлено позов не для визнання, а для набуття права власності на спірний врожай, тому такий позов не може бути задоволено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ТОВ "Аланд груп" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування і порушення судами попередніх інстанцій статей 16, 204, 264, 328, 331, 332, 334, 392, 1130 ЦК України, статті 144 ГК України, статті 95 ЗК України, статей 56, 60 Закону №606-ХІV та статей 11, 14, 73, 86, 236, 238, 277, 282 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) Пологівським ВДВС було описано та накладено арешт на спірний врожай, який повністю належить Товариству згідно з пунктом 7.1 договору про спільну діяльність, який (договір) в свою чергу є правомірним, так як його не визнано недійсним, тобто ВДВС звернув стягнення на майно (незнятий урожай), яке не належало боржнику та на яке в силу вимог закону не допускається звернення стягнення, тим самим позбавивши законного власника його майна, при цьому в будь-якому випадку позивачу на підставі пункту 6.1 договору про спільну діяльність належить половина зібраного врожаю; 2) безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що ФОП Штанкевич Г.Я. (орендар) не мав права передавати в користування земельні ділянки іншим особам, в тому числі в якості вкладу до договору про спільну діяльність, зважаючи на чинне законодавство та зміст договорів оренди землі від 28.01.2008 №040827600002, №040827600003, №040827600004, №040827600005, №040827600006, №040827600007 (далі - договори оренди землі від 28.01.2008), якими не передбачено заборони використовувати земельні ділянки під час спільної діяльності; 3) суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові з тих підстав, що позивач не набував статусу землекористувача щодо орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я. земельних ділянок, оскільки власником врожаю може бути не лише орендар землі, на якій здійснювалися посіви пшениці, а й інший учасник спільної діяльності; 4) Товариство пропустило строк позовної давності з поважних причин, обумовлених тривалим розглядом спорів про право власності на врожай в порядку адміністративного та цивільного судочинства з серпня 2014 року по листопад 2017 року, який розгляд закінчувався закриттям провадження у відповідних справах з підстав їх невіднесеності до адміністративної та цивільної юрисдикції; 5) судами залишено поза увагою факт визнання ФОП Штанкевичем Г.Я., в тому числі в якості свідка, права власності ТОВ "Аланд груп" на спірний врожай; 6) в порушення норм процесуального закону апеляційним судом в оскаржуваній постанові взагалі не зазначено мотивів відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі; 7) оскільки відсутність фізичного існування зерна пшениці є підставою для відмови у визнанні права власності на таке майно, то апеляційний суд мав би констатувати в мотивувальній частині постанови про набуття Товариством права власності на спірний врожай, але у зв'язку з його продажем, позов задовольнити неможливо, або ж частково задовольнити позов шляхом визнання права власності позивача на спірне майно за певний період (з моменту його виникнення до моменту продажу), так як відсутня заборона визнавати право власності за минулий проміжок часу; 8) всупереч принципу диспозитивності судового процесу апеляційний суд розглянув позовні вимоги про набуття права власності на майно, які позивачем не заявлялися. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
9. Пологівський ВДВС та ПАТ "Ощадбанк" у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10. 28.01.2008 між Пологівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ФОП Штанкевичем Г.Я. (орендар) укладено договори оренди землі №040827600002, №040827600003, №040827600004, №040827600005, №040827600006, №040827600007 на загальну площу 335,8га.
11. 27.11.2012 між ФОП Штанкевичем Г.Я. (сторона-1) та ТОВ "Аланд груп" (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність без об'єднання вкладів по вирощуванню сільськогосподарської продукції, за умовами пунктів 1.1, 6.1 якого предметом договору є спільна діяльність сторін по обробітку орендованих стороною-1 земель сільськогосподарського призначення з метою досягнення наступних господарських і комерційних цілей: вирощування сільськогосподарської продукції, забезпечення збереження врожаю, продажу с/г продукції, розвитку тваринництва, удосконалення матеріально-технічної бази господарств. Грошові, майнові і трудові внески сторін, а також майно набуте у результаті спільної діяльності, є спільною власністю.
12. Пунктом 7.1 договору про спільну діяльність передбачено, що усе майно, набуте (утворене або придбане) у результаті спільної діяльності повністю належить стороні-2. Сторона-2 самостійно проводить реалізацію майна, отриманого за результатами спільної діяльності, а отриманий дохід в першу чергу використовується для погашення матеріальних витрат зазначених у розділах 3 та 4 цього договору, а також сплати податків і зборів.
13. На виконання умов договору про спільну діяльність позивач 10.10.2013 здійснив закупівлю у Товариства з обмеженою відповідальністю  "Інтер" пшениці для посіву, що підтверджується договором купівлі-продажу пшениці від 10.10.2013, товарною накладною від 14.10.2013 №35 та рахунком-фактурою №42 від 14.10.2013.
14. На примусовому виконанні у Пологівському ВДВС з 03.09.2013 (дата відкриття першого виконавчого провадження) перебувало зведене виконавче провадження ВП №40936083 (дата приєднання до складу зведеного 01.11.2013) з примусового виконання, зокрема: виконавчого листа Пологівського районного суду Запорізької області по справі №0820/1430/2012-2/0820/223/2012 від 03.07.2012 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Ощадбанк" боргу в сумі 258429,63грн.; вимоги Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області № Ф-258У від 06.08.2013 про стягнення з ФОП Штанкевича Г.Я. на користь Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області боргу в сумі 2194,72 грн.; рішення Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області № 644 від 08.08.2013 про стягнення з ФОП Штанкевича Г.Я. на користь Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області боргу в сумі 198,21грн.; рішення Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області № 648 від 08.08.2013 про стягнення з ФОП Штанкевича Г.Я. на користь Управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області боргу в сумі 595,36грн.; вимоги ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області № Ф-02 У від 06.12.2013 про стягнення з ФОП Штанкевича Г.Я. на користь держави боргу в сумі 2706,50 грн.
15. 04.02.2014 Пологівським ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №40936083, а саме майбутнього врожаю всіх посівів 2013-2014рр., що засіяні чи будуть засіяні на земельних ділянках загальною площею 337,4162га, які перебувають в оренді боржника. 
16. Відповідно до акту опису та арешту майна від 04.07.2014 ВП №40936083, ВДВС в присутності боржника за виконавчим документом ФОП Штанкевича Г.Я., залученого до проведення виконавчих дій на підставі постанови від 03.07.2014 землевпорядника Чапаєвської сільської ради Гончаренко В.М. описано та арештовано майбутній врожай 2014 року насіння (зерна) озимої пшениці, розташованого на полях площею 67га, площею 10га, площею 10га; майбутнього врожаю 2014 року насіння (зерна) соняшнику, розташованого на полях площею 88,8га, площею 6га, площею 55га; майбутнього врожаю 2014 року часнику зимнього, розташованого на полі площею 8га; майбутнього врожаю 2014 року гірчиці, розташованого на полі площею 7га.
17. Постановою Пологівського ВДВС від 24.07.2014 для забезпечення проведення та організації виконавчих дій, щодо збору описаного та арештованого майна ФОП Штанкевича Г.Я. за актом від 04.07.2014 ВП №40936083, а саме майбутнього врожаю 2014 року насіння (зерна) озимої пшениці, розташованого на полях загальною площею 87га, у зв'язку з незабезпеченням боржником засобів для збору та перевезення арештованого майна згідно зобов'язання від 23.07.2014, залучено суб'єкта господарювання - Селянське (фермерське) господарство "Софія" до проведення та організації виконавчих дій 25-26.07.2014 у зв'язку з можливим ризиком втрати зазначеного майна.
18. 24.07.2014 між ВДВС (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" (далі - ТОВ "Оптімус Плюс") в особі Магедівського виробничо-структурного підрозділу (зерновий склад) укладено договір складського зберігання №МД-0000043, а 25.07.2014 між ВДВС (замовник) та Селянським (фермерським) господарством "Софія" (виконавець, СФГ "Софія") укладено договір про надання послуг на збір описаного та арештованого майна, відповідно до якого в порядку та на умовах договору, виконавець зобов'язується надати замовнику за плату послуги по виконанню сільськогосподарських робіт у відповідності до постанови від 24.07.2014.
19. 26.07.2014 о 14 год. 40 хв. Пологівським ВДВС було забезпечено в повному обсязі проведення виконавчих дій щодо збору та перевезення описаного та арештованого майна, а саме зерна озимої пшениці урожаю 2014 року, про що було складено акт державного виконавця в присутності боржника та представника стягувача - ПАТ "Ощадбанк".
20. Факт передачі описаного та арештованого майна, а саме зерна озимої пшениці 5 класу урожаю 2014 року заліковою (фактичною) вагою 82541 кг на зберігання ТОВ "Оптімус Плюс" підтверджується договором складського зберігання №МД-0000043, реєстрами №96/159 від 25.07.2014, №100/175 від 25.07.2014, №102/180 від 26.07.2014 та складськими квитанціями на зерно №105 від 25.07.2014, №109 від 25.07.2014, №111 від 26.07.2014.
21. Відділом ДВС проведено дії щодо оцінки описаного та арештованого майна боржника та 08.02.2016 на адресу Запорізької філії ДП "СЕТАМ" направлено заявку на реалізацію арештованого майна з пакетом документів.
22. Згідно з протоколом №173472 від 08.06.2016 арештоване майно (зерно озимої пшениці 5 класу посівів 2014 року у кількості 82349кг) було реалізовано на електронних торгах за ціною 211225,19 грн.
23. Листом №8548 від 30.06.2016 Пологівський ВДВС повідомив Запорізьку філію ДП "СЕТАМ" про те, що 22.06.2016 та 23.06.2016 на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти у сумі 200663,93 грн. за придбання лоту №147322 згідно з протоколом №173472 від 08.06.2016.
24. Згідно розпорядження Пологівського ВДВС №40789942/2 від 29.06.2016 зазначені кошти було розподілено на погашення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та на погашення заборгованості перед стягувачами, а саме: 103026,53 грн. переховано на користь ТОВ "Оптімус плюс" за надання послуг зі зберігання описаного та арештованого майна боржника; 46795,54 грн. - перераховано на користь СФГ "Софія" за надання послуг, пов'язаних зі збором врожаю озимої пшениці; 6951 грн. перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню ВП №40936083; 4389,09 грн. перераховано в рахунок погашення виконавчого збору за виконавчими документами, які перебували у складі зведеного виконавчого провадження ВП №40936083; 18490,96 грн., 4948,60 грн., 16062,21 грн. перераховано в рахунок погашення заборгованості на користь Пологівської ОДПІ.
25. 30.06.2016 державним виконавцем Пологівського ВДВС складено акт про проведені електронні торги, копію якого було направлено на адресу покупця, ДП "СЕТАМ" та сторін виконавчого провадження. 
26. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2014 у справі №808/4948/14 зобов'язано Пологівський ВДВС: прийняти рішення про зняття арешту, накладеного актом опису та арешту майна від 04.07.2014 серії ВП №40936083, а також актом опису та арешту майна від 26.07.2014 серії ВП №40936083, з урожаю озимої пшениці, зібраного ним у 2014 році з полів площею 67га, 10га та 10га, розташованих на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я.; прийняти рішення про визнання недійсними актів опису та арешту майна від 04.07.2014 серії ВП № 40936083 та від 26.07.2014 серії ВП № 40936083 в частині опису арешту урожаю озимої пшениці, зібраного ним у 2014 році з полів площею 67 га, 10 га та 10 га, розташованих на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я.; вчинити дію по поверненню ТОВ "Аланд груп" пшениці м'якої 5 класу групи Б заліковою вагою 82541 кг урожаю 2014 року, зібраного ним у 2014 році з полів площею 67га, 10га та 10га, розташованих на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я.
27. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016, скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2014 та закрито провадження у справі №808/4948/14.
28. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 20.08.2015 у справі №324/808/15-ц, позовні вимоги ТОВ "Аланд груп" до Штанкевича Г.Я., Пологівського ВДВС, ПАТ "Ощадбанк", Управління ПФУ у Пологівському районі, Пологівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту задоволено частково. Визнано за ТОВ "Аланд груп" право власності на 1/2 частину врожаю озимої пшениці м'якої 5 класу у кількості 41270,5кг. зібраної Пологівським ВДВС у липні 2014 року з полів площею 67га, 10га та 10га, розташованих на території Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я. та переданої на зберігання до Магедівського виробничо-структурного підрозділу ТОВ "Оптімус плюс" згідно складських квитанцій на зерно №105 від 25.07.2014 (серія АХ №537605), №109 від 25.07.2014 (серія АХ №537609) та №111 від 26.07.2014 (серія АХ №537611), та знято арешт з 1/2 частини цього врожаю озимої пшениці.
29. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2016 рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20.08.2015 у справі №324/808/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
30. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 скасовано рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20.08.2015 та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2016, а провадження у справі №324/808/15-ц закрито.
Позиція Верховного Суду
31. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
32. Згідно з частиною 2 статті 184 та частиною 1 статті 185 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Споживною є річ, яка внаслідок одноразового її використання знищується або припиняє існувати у первісному вигляді.
33. Статтею 189 ЦК України передбачено, що продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
34. Згідно з пунктами 11, 12, 14 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно - плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей; зерно продовольче - зерно, що використовується для переробки та виготовлення харчових продуктів; зерно фуражне - зерно групи фуражних та інших зернових культур, призначене для годівлі худоби та птиці у вигляді комбікормів, дерті тощо.
35. Згідно з пунктом 4.1 національного стандарту України ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 31.03.2010 №108, залежно від показників якості м'яку пшеницю поділяють на шість класів (класи 1-3 - група А, класи 4-5 - група Б і клас 6). Тверду пшеницю залежно від показників якості поділяють на п'ять класів. М'яку пшеницю групи А використовують для продовольчих (переважно в борошномельній та хлібопекарській галузях) потреб і для експортування. Пшеницю групи Б і 6-го класу використовують на продовольчі і непродовольчі потреби та для експортування.
36. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
37. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
38. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
39. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
40. Позов про визнання права власності у порядку статті 392 ЦК України пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідачем - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Оскільки набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, у вирішенні спорів про право власності установленню підлягає з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.
41. Таким чином за змістом статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у спорах про визнання права власності позивач повинен довести такі факти: наявність спірного майна, тобто його фактичне існування; обставини, що свідчать про набуття позивачем права власності на спірне майно, тобто створення майна позивачем або набуття ним майна на підставі договору тощо; володіння позивача спірним майном.
42. З огляду на те, що спірний врожай було реалізовано ДП "СЕТАМ" на електронних торгах ще у червні 2016 року та отримані органом ДВС грошові кошти були направлені на задоволення вимог стягувачів, погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що свідчить про відсутність фактичного існування спірного майна (пшениці 5 класу), яке вочевидь є споживною річчю і не може зберігатися у первісному вигляді протягом тривалого часу, а саме на час подання позову в лютому 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в позові з підстав недоведеності Товариством належними та допустимими доказами факту наявності спірного майна станом на момент подання позовної заяви.
43. У зв'язку з цим, Верховний Суд не приймає до уваги як такі, що не мають істотного значення та наразі не можуть вплинути на правильне вирішення даного спору, суперечливі посилання позивача спочатку на те, що Пологівським ВДВС було описано та накладено арешт на спірний врожай, який повністю належить Товариству згідно з пунктом 7.1 договору про спільну діяльність, який (договір) в свою чергу є правомірним, так як його не визнано недійсним, тобто ВДВС звернув стягнення на майно, яке не належало боржнику (ФОП Штанкевичу Г.Я.), а в подальшому і на те, що в будь-якому випадку позивачу на підставі пункту 6.1 договору про спільну діяльність належить половина зібраного врожаю.
44. При цьому касаційна інстанція відхиляє безпідставні припущення скаржника про те, що оскільки відсутність фізичного існування зерна пшениці є підставою для відмови у визнанні права власності на таке майно, то апеляційний суд мав би констатувати в мотивувальній частині постанови про набуття Товариством права власності на спірний врожай, але у зв'язку з його продажем, позов задовольнити неможливо, або ж частково задовольнити позов шляхом визнання права власності позивача на спірне майно за певний період (з моменту його виникнення до моменту продажу), так як відсутня заборона визнавати право власності за певний минулий проміжок часу, оскільки вимога позивача щодо можливості його визнання власником спірного врожаю у минулому періоді часу не призводить до поновлення порушеного права позивача, а спрямована передусім на встановлення факту, що має юридичне значення, проте у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.
45. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
46. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
47. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про неврахування скаржником того, що вимога щодо встановлення певних фактів, зокрема щодо наявності у особи права власності на майно в минулому, не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин (наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 по справі №905/1926/16).
48. Колегія суддів також зауважує, що подавши позов про визнання права власності на майно, яке було реалізоване на прилюдних (електронних) торгах в порядку примусового виконання судового рішення в цивільній справі (а.с.143-150 том 7), Товариство помилково обрало неефективний спосіб судового захисту своїх прав, оскільки згідно імперативних вимог частини 2 статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
49. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №606-ХІV в редакції, чинній на час накладення арешту на спірний врожай та його продажу на електронних торгах, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
50. Зважаючи на те, що Товариство не відноситься до визначеного статтею 7 Закону №606-ХІV вичерпного переліку учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в порядку, передбаченому статтею 82 цього Закону, колегія суддів вважає, що саме своєчасно поданий позов про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту є належним та ефективним способом захисту прав ТОВ "Аланд груп", яке вважає себе власником арештованого майна. Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про недоведеність судовими рішеннями протиправності дій Пологівського ВДВС щодо звернення стягнення на арештоване майно боржника (Штанкевича Г.Я.) та скасування актів опису і арешту майна або визнання недійсними постанов про вчинення виконавчих дій, оскільки Закон №606-ХІV не наділяє Товариство, яке не є учасником зведеного виконавчого провадження №40936083, правом оскаржити відповідні дії Пологівського ВДВС.
51. Водночас, враховуючи встановлені судами обставини відчуження спірного врожаю пшениці на електронних торгах, які відбулися 08.06.2016 та результати яких ніким не оскаржені і не визнані недійсними в судовому порядку, та звернення ТОВ "Аланд груп" з позовом у даній справі лише у лютому 2018 року, Верховний Суд зазначає про несвоєчасну реалізацію Товариством права на судовий захист своїх прав у встановлений законом спосіб, погоджуючись таким чином з висновком суду першої інстанції про те, що, подаючи спочатку до Запорізького окружного адміністративного суду адміністративний позов (справа №808/4948/14) та в подальшому до Пологівського районного суду Запорізької області цивільний позов (справа №324/808/15-ц), позивачем самостійно помилково визначено предмет спору та склад учасників судового процесу, оскільки спір, який виник внаслідок вчинення ВДВС примусових дій у виконавчому провадженні стосувався права власності на майно, наявність прав на яке позивачу необхідно було доводити в судовому порядку шляхом подання до господарського суду позову про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, та суб'єктного складу сторін судового процесу.
52. Наведене підтверджується зокрема тим, що ще у серпні 2014 року Пологівський ВДВС листом від 07.08.2014 у відповідь на скаргу засновника ТОВ "Аланд груп" на дії державного виконавця чітко роз'яснив, що питання щодо визнання права власності на описане та арештоване майно і зняття з нього арешту має вирішуватися у порядку, передбаченому статтею 60 Закону №606-ХІV (а.с.95 том 6).
53. Не заслуговують на увагу також безпредметні посилання позивача в обґрунтування підстав позову на статті 331, 332, 334 ЦК України, якими регулюються правовідносини набуття права власності на новостворене майно, перероблену річ та моменту набуття права власності у набувача майна за договором, оскільки з огляду на специфіку спірного майна (пшениці 5 класу), яке є споживною річчю з родовими ознаками, апеляційний суд вірно визначив це майно як сільськогосподарську продукцію та плоди, що виробляються, добуваються, одержуються з речі або приносяться річчю, тобто є предметом окремого правового регулювання (стаття 189 ЦК України), тоді як перероблена річ, як правило, є наслідком виконання договору підряду. Крім того, частина 1 статті 334 ЦК України пов'язує набуття права власності за договором з моментом передачі майна, в той час як укладений між ТОВ "Аланд груп" та ФОП Штанкевичем Г.Я. договір про спільну діяльність не містить умов щодо визначення моменту набуття його сторонами права власності на врожай, а матеріали справи не містять складання і підписання ними акта приймання-передачі врожаю пшениці.
54. Відповідно до статті 56 Закону №606-ХІV не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.
55. У свою чергу, в пункті 6 Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, який (Перелік) є додатком до Закону №606-ХІV, зазначено насіння, необхідне для чергової сівби (осінньої і весняної), та незнятий урожай - в осіб, які займаються сільським господарством (крім земельних ділянок, на які накладено стягнення). 
56. Наведеним спростовується помилкове твердження скаржника про звернення ВДВС стягнення на майно (незнятий урожай), на яке в силу вимог закону не допускається звернення стягнення, оскільки нормативна заборона звертати стягнення на незібраний врожай стосується саме майна громадян, які займаються сільським господарством, а не спільного майна ТОВ "Аланд груп"  і ФОП Штанкевича Г.Я. як самостійних суб'єктів господарювання за договором про спільну діяльність.
57. Касаційна інстанція не приймає до уваги передчасні доводи скаржника про пропуск ним строку позовної давності з поважних причин, обумовлених тривалим розглядом спорів про право власності на врожай в порядку адміністративного та цивільного судочинства з серпня 2014 року по листопад 2017 року, який розгляд закінчувався закриттям провадження у відповідних справах з підстав їх невіднесеності до адміністративної та цивільної юрисдикції, оскільки за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншою стороною  у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску. Оскільки у цій справі апеляційний суд правомірно відмовив у позові з мотивів недоведеності позовних вимог та невірно обраного позивачем способу захисту цивільних прав, то враховуючи межі перегляду справи в порядку касації, передбачені статтею 300 ГПК України, наразі відсутні правові підстави для дослідження судом касаційної інстанції питань перебігу та спливу позовної давності за вимогами у цій справі.
58. Колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на залишення судами поза увагою факту визнання ФОП Штанкевичем Г.Я., в тому числі в якості свідка, права власності ТОВ "Аланд груп" на спірний врожай, оскільки з цього приводу суд першої інстанції в обґрунтування відмови в позові вірно зазначив про недоведеність оспорювання чи невизнання права власності Товариства з боку ФОП Штанкевичем Г.Я., яким у відзиві на позов повністю визнано позовні вимоги, оскільки саме оспорювання чи невизнання відповідачем права власності є передумовою для застосування статті 392 ЦК України.
59. При цьому Верховний Суд враховує, що з огляду на існування інших відповідачів - органа ДВС та стягувачів у зведеному виконавчому провадженні, які заперечують проти визнання за Товариством права власності на спірний врожай, оскільки це порушує їх права та інтереси, у суду першої інстанції були відсутні передбачені частиною 3 статті 185 та частиною 4 статті 191 ГПК України підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову у випадку його визнання відповідачем.
60. Верховний Суд погоджується з обґрунтованими твердженнями скаржника про те, що: 1) безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що ФОП Штанкевич Г.Я. (орендар) не мав права передавати в користування земельні ділянки іншим особам, в тому числі в якості вкладу до договору про спільну діяльність, зважаючи на чинне земельне законодавство та зміст договорів оренди землі від 28.01.2008 №040827600002, №040827600003, №040827600004, №040827600005, №040827600006, №040827600007 (далі - договори оренди землі від 28.01.2008), якими не передбачено заборони використовувати орендовані земельні ділянки під час спільної діяльності; 2) суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові з тих підстав, що позивач не набував статусу землекористувача щодо орендованих ФОП Штанкевичем Г.Я. земельних ділянок, оскільки власником врожаю може бути не лише орендар землі, на якій здійснювалися посіви пшениці, а й інший учасник спільної діяльності; 3) в порушення норм процесуального закону апеляційним судом в оскаржуваній постанові взагалі не зазначено мотивів відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі.
61. Разом з тим касаційна інстанція враховує обґрунтовану позицію суду апеляційної інстанції, який правомірно відмовив в позові зовсім з інших мотивів, ніж суд першої інстанції, а саме з підстав недоведеності позивачем фактичного існування спірного майна на час звернення з позовом.
62. Колегія суддів також вважає, що самі по собі зазначені вище процесуальні порушення, які були допущені місцевим та апеляційним господарськими судами, загалом не призвели до прийняття неправильних по суті судових рішень, а тому й не можуть бути достатньою підставою для їх скасування, оскільки згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань правильне по суті і законне рішення, в основу якого в даному випадку покладено недоведеність на час звернення з позовом наявності спірного майна (врожаю пшениці), яке є споживною річчю і об'єктивно не може зберегтися у первісному вигляді протягом тривалого часу.
63. Що стосується інших доводів касаційної скарги, то Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
64. Отже, ураховуючи положення чинного законодавства і встановлені судами обставини, та зважаючи, що позивач належними доказами не довів наявності підстав для визнання права власності на спірний врожай, колегія суддів вважає, що суди дійшли вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову.
65. З мотивів, викладених у пунктах 41-43, 50 та 51 цієї постанови, Верховний Суд погоджується з доводами Пологівського ВДВС та ПАТ "Ощадбанк", викладеними у відзивах на касаційну скаргу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
66. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них,  апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, як наслідок, оскаржувана постанова ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права. 
67. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.
68. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, у зв'язку з чим, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови відсутні.
Щодо судових витрат
69. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланд груп" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі №908/236/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                                Ю.Я. Чумак

Судді                                                                                                      Т.Б.    Дроботова

                                                                                                      К.М. Пільков