Постанова
Іменем України
 
22 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 161/11676/17
провадження № 61-33090св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
боржник - Товариство з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд»,
представник боржника - ОСОБА_5,
особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосад Олег Юрійович,
стягувач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатолійович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року в складі судді Пушкарчук В. П. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Русинчука М. М., Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

ВСТАНОВИВ:
Відпвідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2017 року боржник Товариство з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд» (далі - ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд») звернулося до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області (далі - Відділ) Новосада О. Ю., стягувач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Оберемко Р. А.
Скарга заява мотивована тим, що у провадженні Відділу знаходиться виконавче провадження № 41215957, відкрите постановою державного виконавця Новосада О. Ю. від 19 грудня 2013 року стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 06 грудня 2013 року у справі № 161/11023/13-ц на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») до ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд», ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. 
21 липня 2017 року боржник отримав повідомлення державного виконавця від 14 липня 2017 року про оцінку нежитлових приміщень загальною площею 1 066,3 кв. м та транспортних засобів, що належать боржнику та знаходяться за адресою: вул. Садовського, 4б, м. Луцьк. При цьому державний виконавець не врахував, що нерухоме майно, яке описане та на яке накладено арешт актом опису і арешту майна від 23 квітня 2014 року передано в іпотеку ПАТ «Укрінбанк» відповідно до умов іпотечного договору від 27 серпня 2010 року.
Посилаючись на викладене, ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд» просило визнати дії державного виконавця Відділу Новосада О. Ю. стосовно звернення стягнення на нерухоме майно неправомірними.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Закон України «Про виконавче провадження» допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в процесі процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
У касаційній скарзі ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд» просить зазначені ухвали скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постановити нову ухвалу про задоволення скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували Закони України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року у справі № 6-94цс11, від 02 березня 2016 року у справі № 6-224цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-144цс16. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суд установив, що 10 вересня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Укрінбанк» до ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд», ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. Стягнуто солідарно з ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд», ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрінбанк» 5 187 836,49 грн заборгованості за кредитним договором та 3 219,00 грн судового збору.
06 грудня 2013 року Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист № 161/11023/13-ц. 19 грудня 2013 року державний виконавець Відділу Новосад О. Ю. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 41215957.
Як убачається з акта опису й арешту майна від 23 квітня 2014 року, державний виконавець у процесі проведення виконавчих дій здійснив опис і наклав арешт на таке майно: 1) магазин з кімнатами приймання їжі і побутовою літ. А-1, загальною площею 166,2 кв. м; 2) склад з гаражем і столярною майстернею літ. А-1, загальною площею 348, 6 кв. м; 3) адміністративно-побутовий комплекс літ. А-2, загальною площею 309,4 кв. м; 4) приміщення охорони літ. В-1, загальною площею 8,0 кв. м; 5) склад сипучих будівельних матеріалів літ. Г-2, загальною площею 71,1 кв. м; 6) будинок для відпочинку літ. Д-2, загальною площею 163,0 кв. м. Зазначене нерухоме майно знаходиться за адресою: вул. Садовського, 4б, м. Луцьк, Волинська область.
Згідно з умовами іпотечного договору від 27 серпня 2010 року зазначене нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Укрінбанк».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Главою 4 цього Закону визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». 
Отже, підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в процесі процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. 
Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.
Частиною першою статті 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в процесі примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-349цс16.
Судом з пояснень державного виконавця та наявних у справі матеріалів встановлено, що на виконанні у Відділі перебуває лише одне виконавче провадження про стягнення з ТДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-інвест-буд» боргу на користь іпотекодержателя - ПАТ «Укрінбанк».
У доводах касаційної скарги заявник, вважаючи незаконною постановлені ухвали, посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-144цс16, в якій йдеться про те, що Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в процесі виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, зокрема за такої умови, як наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Також заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-224цс16, в якій зазначено, що крім наявності заборгованості виключно перед іпотекодержателем, необхідна наявність також і рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Такі доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-144цс16 міститься аналогічний висновок, що і в постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-349цс16, у яких зазначено про можливість державного виконавця передавати на реалізацію предмет іпотеки в процесі виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, зокрема за такої умови, як наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем, що й було встановлено у цій справі, оскільки інших виконавчих проваджень про стягнення заборгованості на користь іпотекодержателя у Відділі не перебуває.
Щодо постанови Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-224цс16, в якій зазначено про наявність крім заборгованості виключно перед іпотекодержателем також і рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, такі посилання є безпідставними, оскільки ця постанова щодо спірних правовідносин була прийнята раніше і не відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, наданим у постановах, які були ухвалені пізніше і не містили висновок щодо наявності окремого рішення суду про звернення на предмет іпотеки.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року  та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв 

                                                                                                            В.М. Сімоненко    

                                                                                                            С.П. Штелик