ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року 
м. Київ

Справа №  904/9356/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Пількова К.М. і Сухового В.Г., 
за участю помічника судді Лазарєвої О.С. (за дорученням головуючого судді),

учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",
представник позивача - Малєєва О.М. - адвокат (посвідчення від 25.11.2016          №0656) - в режимі відеоконференції,
відповідач -  приватне акціонерне товариство "Насінневе" ,
представник  відповідача - Кузьменко В.С, - адвокат (посвідчення від 06.10.2017 №1033), 

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Насінневе" (далі - Товариство)
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 (головуючий - суддя Березкіна О.В., судді: Дармін М.О.і Іванов О.Г.) 
у справі №904/9356/17
за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - Банк)
до     Товариства
про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Позов було подано про визнання недійсним договору від 13.12.2016 про внесення змін до кредитного договору від 28.10.2016 №DNHSLON06918 (далі - Договір), укладеного Банком  та Товариством, з моменту його укладення.
Позовна заява мотивована тим, що зміни до кредитного договору підписані представником Банку з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю від 28.09.2015 №  3997-К-Н-Н, оскільки сума цієї угоди була більше ніж 750 000 доларів США, яка була визначена у вказаній довіреності як гранична межа повноважень представника Банку щодо укладання угод від імені Банку.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018                                     (суддя Татарчук В.О.) у позові відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів.  
Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2018: апеляційну скаргу Банку задоволено; рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним Договір з моменту його укладення; стягнуто з Товариства на користь Банку 1600 грн. витрат зі сплати судового збору за позовною заявою та  2 400 грн. витрат зі сплати судового збору за апеляційною скаргою.
Постанова  суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Договір від імені Банку підписано першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ Банку Яценком В.А. з перевищенням повноважень, що в силу частини другої статті 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання правочину недійсним. 
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Товариство звернулося з касаційною скаргою, в якій зазначає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи та просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 16.05.2018 у справі №904/9356/17 та залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018.  Згідно з доводами касаційної скарги: 
- суд апеляційної інстанції, аналізуючи протокол наглядової ради від 05.08.2016 №43, на порушення статей 73, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) невірно застосував вказані норми з точки зору аналізу змісту вказаного протоколу в частині прийняття рішення про встановлення ліміту повноважень для перших заступників голови правління Банку для "Укладення та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку"; 
- в силу статті 139 Господарського кодексу України, статті 181 Цивільного кодексу України, статті 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" гроші (або грошові кошти) є рухомим майном і, виходячи зі змісту протоколу наглядової ради від 05.08.2016 №43, особа, що підписала оспорюваний правочин з боку позивача, мала повноваження на "укладення та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим майном банку", до якого, за згаданими нормами законодавства, відносяться й грошові кошти; 
- висновки суду апеляційної інстанції стосовно того, що протокол наглядової ради від 05.08.2016 №43  не є окремим рішенням про зміну лімітів повноважень першого заступника голови правління - безпідставні, оскільки, як вбачається зі змісту протоколу наглядової ради від 05.08.2016 №43, ним зафіксовано рішення наглядової ради про встановлення граничних сум лімітів повноважень для: правління банку; голови правління та одночасно вирішено питання щодо граничних лімітів повноважень перших заступників голови правління. При цьому ні статут Банку, ані законодавство України не містить заборони щодо поєднання наглядовою радою в одному рішенні вирішення декількох питань, віднесених до її повноважень статутом, а також не передбачає поділу рішень наглядової ради на "окремі", "не окремі" та будь-які інші; 

- навіть припускаючи відсутність повноважень у першого заступника голови правління Банку  під час підписання оспорюваного Договору, -  підписавши 16.12.2016 протокол Кредитного комітету, Голова правління схвалив у порядку, визначеному статтею 241 Цивільного кодексу України, оспорюваний правочин від імені позивача; 

- суд апеляційної інстанції після здійснення висновку щодо відсутності повноважень у особи-підписанта оспорюваного правочину з боку позивача на порушення частини першої статті 281 та частини п'ятої статті 236 ГПК України не встановив та не перевірив наявності/відсутності обставин, визначених частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України, за яких обмеження повноважень має юридичну силу у відносинах з третіми особами; 

- зміни, внесені Договором до Кредитного договору, не передбачають взяття на себе Банком нових зобов'язань з надання певної суми грошових коштів.   

Товариством також подано письмові пояснення в даній справі, в яких він звертає увагу на аналогічні (на його думку) справи, розглянуті Верховним Судом, та просить врахувати відповідні правові висновки у розгляді  цієї справи. 
У відзиві на касаційну скаргу Банк заперечує проти доводів касаційної скарги,  зазначаючи, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є правильною по суті і законною, ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, та просить останню залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства - без задоволення. Так, згідно з доводами, викладеними у відзиві на касаційну скаргу: 
- приписами статуту Банку поняття "грошові кошти" та "рухоме майно" не ототожнюються, а "відокремлюються у різні групи повноважень", у тому числі у зв'язку з тим, що Банк є фінансовою установою; 
- протокол наглядової ради від 05.08.2016 №43 не є окремим рішенням про зміну лімітів повноважень першого заступника голови правління на підставі абзацу другого пункту 9.4.6.2 статуту, а тому його не можна брати до уваги, оскільки він не є належним доказом; 
- укладення спірного Договору на суму 320 000 000 грн. виходять за межі повноважень Яценка В.А.; 
- позивач не згоден з викладеними скаржником аргументами про те, що правомірність підписання Яценком В.А. оспорюваного Договору нібито підтверджується протоколом кредитного комітету від 16.12.2016, оскільки це у відповідності до статті 241 Цивільного кодексу України є "схваленням правочину", тому що за наявності зазначеного судового спору виключається можливість схвалення правочину.
Банком також подано клопотання про передачу справи №904/9356/17 на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду. Дане клопотання мотивовано тим, що:  Верховним Судом у складі колегії суддів об'єднаної палати  Касаційного господарського суду розглядалася справа №904/9009/17 обставини у якій є подібними до обставин даної справи №904/9356/17; у справі №904/9009/17 об'єднана палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність повноважень у першого заступника голови правління Банку - Яценка В.А. на укладення правочину про внесення змін до кредитного договору на підставі довіреності від 29.09.2015 №3997-К-Н-Н, а також згідно із статутом Банку в редакції, чинній на момент укладення договору про внесення змін до кредитного договору, з урахуванням збільшення ліміту повноважень рішенням наглядової ради Банку, оформленого протоколом від 05.08.2016 №43; Верховний Суд у складі об'єднаної палати  у справі №904/9009/17, дійшовши висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 626 та 628 Цивільного кодексу України, залишив в силі рішення судів попередніх інстанцій, пославшись на те, що не може бути скасоване по суті законне рішення з одних лише формальних міркувань; у даній справі №904/9356/17 апеляційний господарський суд дійшов абсолютно правильних висновків щодо повноважень на підписання спірного Договору у першого заступника голови правління Банку Яценка В.А. та зазначено, що рішенням наглядової ради від 05.08.2016 №43 не було збільшено ліміти на укладення правочинів, предметом яких є розпорядження грошовими коштами; у разі здійснення порівняльного аналізу цих двох справ (№904/9009/17 та №904/9356/17) можна дійти висновку, що обставини справи №904/9356/17, які були предметом глибинного аналізу суду апеляційної інстанції, які дозволили йому прийти до правильних висновків (на думку Банку), взагалі не були предметом розгляду і дослідження об'єднаної палати Верховного Суду у справі №904/9009/17 (зокрема не досліджувалися обставини: чи є самостійними об'єктами права власності рухоме майно, нерухоме майно, грошові кошти; на виконання якого пункту статуту Банку приймалося рішення наглядової ради, оформлене протоколом від 05.08.2016 №43; один-єдиний пункт статуту позивача встановлює повноваження для перших заступників голови правління Банку; окремим рішенням голови правління Банку можна вважати довіреність, якою розширено межі повноважень Яценка В.А.  щодо укладення правочинів до 750 000 дол США, але не протокол засідання наглядової ради  від 05.08.2016 №43), - з огляду на наведене Банк просить передати справу №904/9356/17 на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду. 
Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 303 ГПК України). 

Проте наведені Банком у клопотанні доводи не містять підстав у розумінні частини другої статті 302 ГПК України для передачі справи №904/9356/17 на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду. Ці доводи Банку стосуються виключно питань, пов'язаних із встановленням та дослідженням обставин справи, а не застосування тієї чи іншої норми права, від висновку щодо застосування якої у подібних правовідносинах суд міг би відступити. Між тим за приписами статті 300 ГПК України  суд касаційної інстанції лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права, зокрема, встановлювати (досліджувати) обставини певної справи. 

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 

Судовими інстанціями у справі, зокрема, встановлено таке. 

28.10.2016 Банком (банк) та Товариством (позичальник) укладено Кредитний договір №DNHSLON06918, відповідно до умов якого:

- вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (пункт А1); 

- ліміт цього договору 320 000 000 грн., у тому числі на такі цілі: в розмірі   320 000 000 грн. на реструктуризацію діючих кредитів шляхом рефінансування з частковою зміною валюти кредитування на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених пунктами 2.1.5, 2.2.12 цього договору, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в пункті 2.1.1 договору, на сплату судових витрат, передбачених підпунктами 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору (пункт А2); 

- термін повернення кредиту - згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору). Згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із значенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань термін повернення кредиту встановлюється згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору; пункт А3).  

13.12.2016 сторонами укладено Договір, яким зміст Кредитного договору було викладено у новій редакції та виключено (змінено) умови: щодо прав банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язань за кредитним договором; щодо форми відсоткової ставки та порядку її зміни; щодо права банку на договірне списання коштів з рахунків позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; щодо черговості зарахування коштів на погашення заборгованості; щодо порядку зміни та розірвання кредитного договору; змінено строки нарахування неустойки за порушення умов договору та строки позовної давності; в повному обсязі було виключено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. 

Договір від імені  Банку укладався першим заступником голови правління Банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ Банку Яценком В.О., що діяв на підставі довіреності від 28.09.2015 №3997-К-Н-Н, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Н.С. Каримовою 28.09.2015 за реєстровим № 2699.

Пунктом 1 вказаної довіреності Яценко В.А. був уповноважений на укладання кредитних договорів, договорів на придбання майна, майнових прав та інших договорів (угод), пов'язаних із розміщенням коштів, за якими Банк приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угод про забезпечення Банком зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000  доларів США або еквівалента вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди. 
За змістом пункту 9.4.6.2 статуту Банку (у відповідній редакції) перші заступники голови правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену підпунктом 25 пункту 9.3.3 статуту.
Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням голови правління, наглядової ради або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень.
Протоколом засідання Наглядової ради Банку від 05.08.2016 № 43 прийнято таке рішення: "На підставі п.п. 25 п.п. 9.3.3 п. 9.3 Розділу 9 Статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину)".
Згідно з окремою фінансовою звітністю за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звітом незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів Банку складав 258 611 000 000 грн. 
Вказана інформація опублікована на офіційному сайті Банку.  Тобто 10% від розміру активів позивача станом на 31.12.2015 складають 25 861 100 000 грн. 
Вважаючи, що Договір зі сторони Банку підписано особою, яка не мала достатнього обсягу повноважень на вчинення таких дій, що є недотриманням приписів статті 203 Цивільного кодексу України та підставою для визнання Договору недійсним у судовому порядку, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з такого:
- спірним Договором внесено зміни до кредитного договору, які не стосуються розміру кредитного ліміту, розмір якого визначено кредитним договором від 28.10.2016 № DNHSLON06918 (далі - Кредитний договір). Тобто, укладаючи Договір,  Банк не приймав рішення стосовно взяття на себе зобов'язань з надання певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру кредиту прийнято ще 28.10.2016 та  зафіксовано у Кредитному договорі; 
- за змістом довіреності від 28.09.2015 Яценко В.А. має повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначається ліміт; 
- відповідно до статуту позивача ліміт повноважень на укладення правочинів, передбачений пунктом 9.4.6.2 статуту, може бути змінений окремим рішенням Голови правління, наглядової ради або загальних зборів, з урахуванням обмежень, визначених цим пунктом; протоколом засідання наглядової ради Банку від 05.08.2016 № 43 прийнято рішення про встановлення ліміту однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності для голови правління, генерального заступника голови правління та перших заступників голови правління банку на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку; 
- згідно з окремою фінансовою звітністю за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звітом незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів Банку складав 258 611 000 000 грн.; таким чином, станом на день укладення Договору перший заступник голови правління мав право вчиняти угоди (правочини) щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень  25     861  000 000 грн., що є в межах суми Кредитного договору,  до якого внесено зміни Договором; отже, перевищення повноважень під час підписання оспорюваного Договору зі сторони Банку не відбулося; 
- укладення Договору про внесення змін до Кредитного договору та надання повноважень на його підписання погоджено протоколом кредитного комітету Банку.
Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з такого:
- статутом Банку визначений ліміт угоди з розпорядження, в тому числі, грошовими коштами Банку, яка може бути укладена першим заступником голови правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 доларів США, але не вище 10% вартості активів, а довіреністю на ім'я Яценка В.А. цей ліміт обмежений 750 000 доларів США за кредитними угодами, отже, укладення угоди, сума за якою дорівнює 12        227     214,19 долара США (еквівалент 320 000 000 грн. на 13.12.2016), є таким, що здійснено з перевищенням повноважень, а це в силу частини другої статті 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання правочину недійсним; 
- протоколом засідання наглядової ради від 05.08.2016 №43 вирішено питання граничних сум (лімітів) лише для кредитних угод (правочинів), укладених з Національним банком України, а не всіх договорів. Щодо інших угод змінено ліміт на укладання та вчинення лише з укладання правочинів з розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, рішення щодо розпорядження грошовими коштами Банку або можливості укладення додаткових угод до кредитних договорів (окрім як з Національним банком України) даним протоколом не приймалося; 
- статут Банку окремо вирізняє як самостійні об'єкти права власності, відносно яких можливе здійснення права розпорядження посадовими особами Банку, рухоме майно;    нерухоме майно; грошові кошти. Як вбачається зі змісту протоколу засідання наглядової ради від 05.08.2016 № 43, ним було змінено ліміти на укладання та вчинення правочинів з розпорядження лише двома об'єктами із трьох, визначених статутом , а саме: рухомим та нерухомим майном Банку. Отже, згаданим рішенням наглядової ради не було збільшено ліміти на укладання правочинів, предметом яких є розпорядження грошовими коштами, які (кошти) і є предметом оспорюваного Договору; 
- матеріали справи не містять доказів реалізації вказаних в абзаці другому підпункту "а" пункту 9.4.6.2 статуту повноважень, зокрема, наглядової ради Банку, а саме - окремого рішення наглядової ради (Голови правління або загальних зборів) про зміну лімітів повноважень першого заступника голови правління Банку у відповідності до абзацу другого підпункту "а" пункту 9.4.6.2 Статуту. Посилання на протокол наглядової ради  від 05.08.2016 №43 є безпідставним, оскільки згідно з цим протоколом рішення приймалося не як окреме рішення про зміну лімітів повноважень першого заступника голови правління Банку відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 9.4.6.2 статуту, а про встановлення обмежень на виконання зовсім іншого пункту статуту, а саме - підпункту 25 пункту 9.3.3, який взагалі не містить жодних приписів стосовно встановлення, зміни чи обмеження лімітів першого заступника голови правління Банку; 
- безпідставним є посилання місцевого господарського суду на протокол кредитного комітету від 16.12.2016 №Э.МКК-DN.08.0.0.1/1-7359512, яким нібито     погоджено спірний правочин, оскільки окремого рішення із визначеними умовами договору стосовно відповідача на зазначеному кредитному комітеті прийнято не було. Оспорюваний договір укладений 13.12.2016, а протокол кредитного комітету датований 16.12.2016, тобто вже після підписання спірного договору, а після 16.12.2016 додаткові угоди до Кредитного договору не підписувались;  
- внесеними згідно з Договором змінами Кредитний договір фактично викладено в новій редакції, якої зазнав і пункт А2 Кредитного договору, яким визначена сума та цілі кредитування. За спірним Договором змінився обсяг прав Банку шляхом звуження його прав у разі порушення позичальником умов Кредитного договору на загальну суму 320 000 000  грн.
Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позову. 

Відповідно до положень Цивільного кодексу України: 
- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин; частини перша та третя статті 215); 
- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (стаття 203); 
- представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша та третя статті 237); 
- правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (частина перша статті 239); 
- представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (стаття 244); 

- довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246); 
- юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частини перша, друга та третя статті 92).  
Врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши, що: протоколом засідання наглядової ради Банку від 05.08.2016 № 43 прийнято рішення про встановлення ліміту однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності для голови правління, генерального заступника голови правління та перших заступників голови правління банку на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку;  згідно з окремою фінансовою звітністю за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звітом незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів Банку складав  258 611 100 000 грн., тобто станом на день укладення Договору перший заступник голови правління мав право вчиняти угоди (правочини) щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень  25     861  000 000 грн., що є в межах суми Кредитного договору, до якого внесено зміни Договором, - місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, через наявність повноважень у першого заступника голови правління Банку - Яценка В.А. на укладення Договору на підставі довіреності від 28.09.2015 №3997-К-Н-Н, а також згідно із статутом Банку в редакції, чинній на момент укладення Договору, з урахуванням збільшення ліміту повноважень рішенням наглядової ради Банку, оформленого протоколом від 05.08.2016 №43.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією об'єднаної палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.10.2018 №904/9009/17. 

Касаційний господарський суд не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції про те, що протокол засідання наглядової ради від 05.08.2016 №43 не можна брати до уваги як належний доказ, оскільки він не є окремим рішенням про зміну лімітів повноважень першого заступника голови правління, - тому що рішення наглядової ради, оформлене протоколом  від 05.08.2016 № 43, змінило  ліміт повноважень  голови правління, генерального заступника голови правління та перших заступників голови правління на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 у межах 10  відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, тобто даним рішенням було розширено, у тому числі, й повноваження перших заступників голови правління. 

Також Касаційний господарський суд не може погодитися з висновками  апеляційного господарського  суду про те, що  грошові кошти є відокремленим майном банку  і не відноситься до рухомого майна, щодо якого   наглядовою радою прийнято згадане рішення, оскільки відповідно до статті 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" рухоме майно  - це окрема рухома річ,  сукупність рухомих речей, гроші,  валютні цінності,  цінні папери,  а також майнові права та обов'язки,  у  тому  числі  майнові  права  на  грошові  кошти, що знаходяться  на  банківському рахунку.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд належним чином висновків місцевого господарського суду не спростував та дійшов власних висновків, які суперечать обставинам справи та нормам законодавства. 

Апеляційний господарський суд  у розгляді даної справи припустився неправильного застосування наведених у цій постанові  норм законодавства, а саме: статей 92, 203, 215 Цивільного кодексу України,  що згідно із статтею 312 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Водночас скасування рішення місцевого господарського суду з даної справи судом апеляційної інстанції здійснено за відсутності підстав для цього, передбачених статтею 277 ГПК України, що свідчить про порушення апеляційною інстанцією й зазначеної норми процесуального права. Натомість рішення суду першої інстанції від 13.02.2018 є обґрунтованим і таким, що відповідає засаді верховенства права, закріпленій у статтях 2, 11 ГПК України, тому зазначене рішення відповідно до статті 312 ГПК слід залишити в силі, задовольнивши, таким чином, касаційну скаргу.

У матеріалах справи відсутні відомості про фактичне стягнення зі скаржника на користь Банку 1 600 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2 400 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, тому питання про поворот виконання оскаржуваної постанови у відповідній частині судом касаційної інстанції не розглядається; наведене не позбавляє Товариство права подати, за наявності підстав для цього, відповідну заяву в порядку статті 333 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.  Скаржником також не порушувалося питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з переглядом касаційної скарги.   

Керуючись статтями  308, 312, 315 Господарського процесуального кодексу  України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Насінневе" задовольнити. 

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 у справі №904/9356/17 скасувати.

3. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9356/17 залишити в силі. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                       К. Пільков

Суддя                                                                          В. Суховий