Постанова
Іменем України
 
23 січня 2019 року
місто Київ
 
справа № 607/16654/15-ц
провадження № 61-5128св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року у складі судді Ромазана В. В. та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Козака І. О., Хоми М. В., Демковича Ю. Й.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача 
ОСОБА_2 у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, у якому просив відповідно до уточнених позовних вимог визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 року № 010-19551-260215 «Найкращий» у доларах США, укладений між ним, ОСОБА_2, та ПАТ «Дельта Банк», на суму 2 000, 00 дол. США із процентною ставкою 5, 5 % річних (депозитний рахунок НОМЕР_1), строком дії договору до 28 вересня 2015 року, а також стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 2 000, 00 дол. США, за ставкою на момент введення адміністрації.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що згідно з пунктом 1.6 зазначеного договору банк відкрив вкладнику депозитний рахунок, на який на виконання умов договору ним внесено 2 000, 00 дол. США. Після закінчення строку розміщення вкладу позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із вимогою про повернення коштів, однак банк направив йому повідомлення про запровадження тимчасової адміністрації та обмеження проведення виплат за депозитом. 23 вересня 2015 року ОСОБА_2 надіслано повідомлення, відповідно до якого повідомлено про нікчемність зазначеного правочину з підстав, передбачених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, просив задовольнити його позовні вимоги.
Стислий виклад заперечень відповідача
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» заперечила проти позову, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано дійсним договір банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 року 
№ 010-19551-260215 «Найкращий» у доларах США, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» на суму 2 000, 00 дол. США із процентною ставкою 5, 5 % річних (депозитний рахунок НОМЕР_1).
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що зазначений договір банківського вкладу (депозиту) укладений між сторонами не у період дії у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, яку запроваджено з 03 березня 2015 року. Перерахування коштів 26 лютого 2015 року третьою особою ОСОБА_3 на депозитний рахунок у розмірі 2 000, 00 дол. США, відкритий ОСОБА_2 на виконання умов спірного правочину, не є підставою для визнання його нікчемним, оскільки такі дії не свідчать про перевагу (пільгу) кредитору, прямо не встановлену для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Відповідач на виконання умов спірного правочину провів зарахування коштів на депозитний рахунок, який був відкритий позивачу та продовжував користуватися ними тривалий час.
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» про визнання дійсним договору банківського вкладу відмовлено.
Рішення Апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведений договір банківського вкладу (депозиту) є дійсним. Разом з тим, апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту і що суд, таким чином, неправильно ухвалив рішення про визнання дійсним договору банківського вкладу.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2016 року, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про дійсність договору банківського вкладу є необґрунтованими, без застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, зроблені на припущеннях. Такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Оскаржуваний договір укладений з порушенням пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» протокол від 20 березня 2013 року № 14 (далі - Правила), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Проте грошові кошти за оскаржуваним договором внесені третьою особою, а не вкладником. Із наведеними Правилами вкладник ознайомлювався під час укладення договору банківського вкладу. 
Також заявник зазначає, що оскаржуваний договір укладений з порушенням правил статті 1162 ЦК України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Позивач не довів, що грошові кошти внесені на рахунок ним, а не третьою особою ОСОБА_3, який здійснював переказ грошових коштів, та яким заявлено вимогу до кредитора. До заперечень проти позову заявник надав суду першої інстанції витяг з додатка № 6 до наказу № 813, яким підтверджується застосування наслідків нікчемності правочину та повернення ОСОБА_3 суми вкладу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Позивач зазначає, що умови договору не передбачають пільг та переваг для вкладника, а тому він не є нікчемним; договір не містить застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім'я вкладника від третьої особи.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір № 010-19551-260215 строкового банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» в доларах США, на виконання умов якого перераховано на відкритий позивачу депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 2 000, 00 дол. США, строк дії вкладу до 28 березня 2015 року. Банк прийняв зазначені кошти.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що процентна ставка на суму вкладу становить 5, 5 % річних.
Пунктом 1.8 спірного правочину передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунка вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. У разі якщо в день укладення сторонами цього договору вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.
Пунктом 1.10 договору передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного у пункті 1.3 цього договору, або в разі дострокового припинення дії цього договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.
Після закінчення строку розміщення вкладу ОСОБА_2 звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів згідно з договором вкладу, проте йому відмовлено у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».
Відповідно до довідки про наявність рахунків у ПАТ «Дельта Банк» від 09 вересня 2015 року № 402 ОСОБА_2 відкрито у ПАТ «Дельта Банк» рахунок НОМЕР_3 у доларах США, на якому станом на 09 вересня 2015 року обліковувалось 3 000, 00 дол. США, та рахунок НОМЕР_1 у доларах США, на якому станом на 09 вересня 2015 року обліковувалось 2 000, 00 дол. США.
Згідно з постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».
Зазначеним рішенням з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року № 51» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року №147 строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року.
Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.
23 вересня 2015 року, за вих. № 8821/2145, відповідачем направлено ОСОБА_2 повідомлення про нікчемність правочину, а саме договору від 26 лютого 2015 року № 010-19551-260215, за яким відкрито банківський вклад (депозит) «Найкращий» у доларах США, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Верховний Суд врахував, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом чи договором.
Такий спосіб захисту, як визнання договору дійсним може бути застосований судом виключно в окремо визначених цивільним законодавством випадках. Зокрема, за правилами частини другої статті 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Аналіз § 2 Глави 17 Розділу IV Книги першої ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнано дійсним судом у разі, наприклад: недодержання вимоги щодо письмової форми правочину (частина друга статті 218 ЦК України); недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (частина друга статті 219 ЦК України); недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (частина друга статті 220 ЦК України); вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (частина друга статті 221 ЦК України); вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування (частина друга статті 224 ЦК України); вчинення правочину недієздатною фізичною особою (частина друга статті 226 ЦК України). 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції наведеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, зробив обґрунтований висновок про обрання позивачем способу захисту, який не передбачений законом чи договором, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Одночасно Верховний Суд врахував, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, зробив висновки про обґрунтованість позовних вимог про дійсність договору банківського вкладу, визнаного нікчемним відповідачем, що є помилковим твердженням.
Ухвалюючи рішення, суди у мотивувальній частині мають наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Якщо суд встановив, що позивач обрав спосіб, що не передбачений законом чи договором, інші обставини для вирішення справи не мають значення, а тому суд не має повноважень надавати їм правову оцінку та робити відповідні висновки.
Зважаючи на наведене, відмовляючи у задоволенні позову з підстав обрання позивачем способу захисту, що не передбачений законом чи договором, апеляційний суд безпідставно зробив висновки про дійсність договору банківського вкладу. Така помилка підлягає усуненню судом касаційної інстанції. Правильний правовий результат не може бути мотивований невірними посилками, з огляду на що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають безумовному скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд, підсумовуючи висновки, дійшов переконання, що судами першої та апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дійсним договору банківського вкладу відмовити повністю.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 В. А. Стрільчук

Судді                                                                                                              С. О. Карпенко

                                                                                                                        В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак