Постанова
Іменем України
 
31 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 537/2849/16-ц  
провадження № 61-30948св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,            
відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                        від 05 травня 2017 року у складі судді Нестеренка С. Г. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року у складі                                     суддів: Мартєва С. Ю., Абрамова П. С., Хіль Л. М.,  
В С Т А Н О В И В :
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ПАТ - «Українська залізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що він з 1994 року працює на підприємстві залізничного транспорту, з 22 лютого 2013 року був переведений на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 5-го розряду в цеху екіпірування пасажирських вагонів Кременчук та у подальшому призначений на посаду начальника пасажирського поїзду. Наказом № 34/Д від 18 травня 2016 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення порядку перевезення пасажирів.Вказував, що дисциплінарне стягнення є незаконним, оскільки відповідачем не обґрунтовано підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарного проступку він не вчиняв. Також відповідачем не дотримано порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки він входить до керівного складу Вільної профспілки, але адміністрація підприємства не зверталася з поданням на одержання згоди щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Посилаючись на порушення відповідачем його трудових прав, заподіяння матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків з рідними та колегами, просив визнати незаконним наказ № 34/Д від 18 травня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 3 500 грн та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема правомірність його дій щодо посадки у поїзд восьми безквиткових пасажирів та порядку її оформлення, так і на спростування встановлених судом обставин, у тому числі щодо вступу позивача у члени Вільної профспілки. Відповідачем було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності на законних підставах з врахуванням характеру проступку та обставин його вчинення, а також було враховано попередню роботу позивача, та, що тяжкі наслідки внаслідок вчинення позивачем проступку не настали.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи в позові місцевий суд вірно виходив із того, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на законних підставах з дотриманням вимог статей 43, 252, 147 149 КЗпП України.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що з ним не було укладено трудового договору при призначенні на посаду виконуючого обов'язки начальника пасажирського поїзда, а згідно укладеного трудового договору бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 5-го розряду в цеху екіпірування пасажирських вагонів Кременчук до його повноважень не входить виконання обов'язків начальника пасажирського поїзда. З інструкцією начальника пасажирського поїзда його не було ознайомлено. Також судами не враховано, що його незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, допитані у судовому засіданні свідки підтвердили неправомірність дій ревізорів під час проведення перевірки, крім того на оперативній нараді, проведеній 04 травня 2016 року було встановлено відсутність порушень з його боку. Позивачем було надано належні докази на підтвердження позовних вимог, квитанції щодо оформлення безквиткових пасажирів були оформлені відповідно до інструкції, керівництво було належним чином повідомлено про випадок, який стався 29 квітня 2016 року, порушень трудових обов'язків з його боку допущено не було. Також судами не враховано, що позивач є членом Вільної профспілки, тому висновки судів не відповідають обставинам справи.   
25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суди установили, що ОСОБА_4 було прийнято з 27 жовтня 1994 року на роботу провідником пасажирських вагонів в резерв провідників станції Кременчук Дирекції по обслуговуванню пасажирів Полтавського відділення Південної залізниці.
Після неодноразового переведення на інші посади, у тому числі у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми підприємств залізничного транспорту в Україні, з 22 лютого 2013 року позивач працює на посаді бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 5-го розряду в цеху екіпіровки пасажирських вагонів станції Кременчук відокремленого підрозділу «Полтавська вагонна дільниця» Державного підприємства «Південна залізниця», найменування посади змінено                                 з 11 травня 2016 року на бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 5-го розряду виробничого підрозділу «Полтавська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська Залізниця».
Наказом начальника виробничого підрозділу «Полтавська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська Залізниця» ОСОБА_5 від 30 березня 2016 року № 84, у зв'язку з виробничою необхідністю на  ОСОБА_4 було покладено виконання обов'язків начальника пасажирського поїзду резерву провідників Полтава з 01 квітня 2016 року до 30 квітня 2016 року.
18 травня 2016 року наказом № 34/Д виконуючого обов'язки начальника виробничого підрозділу «Полтавська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська Залізниця» ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення                                пункту 7.13 Інструкції начальника пасажирського поїзду, затвердженої наказом від 27 квітня 2012 року № 158-ц, вимоги телеграфної вказівки                         від 10 липня 2015 року Л-05-10,2211, параграфу 78 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, яке полягає у порушенні посадових обов'язків, невиконанні вказівок, розпоряджень та наказів керівництва, не вірному заповненні квитанцій форми ГУ-57 з оголошенням догани. 
Згідно довідки ПАТ «Українська залізниця» № 3200 від 20 грудня 2016 року та розрахунків заробітної плати за травень - грудень місяці 2016 року                     ОСОБА_4 на підставі наказу № 34/Д від 18 травня 2016 року було позбавлено винагороди за результатами роботи за травень 2016 року у розмірі 256 грн 85 коп. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки останнім було вчинено дисциплінарний проступок, а саме: перевезення восьми безквиткових пасажирів, неправильне заповнення квитанцій форми ГУ-57, чим порушено вимоги пункту 7.13 Інструкції начальника пасажирського поїзда, параграфу 78 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, телеграфної вказівки керівництва пасажирської служби від 10 липня 2015 року № Л-05-10/2211.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.
Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Установлено, що 29 квітня 2016року поїзд № 783/784 сполученням Дніпропетровськ -Полтава, де позивач виконував обов'язки начальника поїзда, був перевірений комісією НКРС регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на дільниці Дніпропетровськ -П'ятихатки, за результатами якої ревізорами зроблено запис у рейсовий журнал виконуючого обов'язки начальника поїзда та складено акт форми ЛУ-4 щодо перевезення восьми безквиткових пасажирів.
Згідно вказаного акту безквитковим пасажирам були видані ревізорами документи на проїзд у вигляді квитанцій форми ГУ-57 № 046851-046859 на загальну суму 733 грн 91коп. У поясненнях, наданих ревізорам, безквиткові пасажири визнали, що проїжджали у вагоні № 2 поїзда № 783/784 сполученням Дніпропетровськ -Полтава без проїзних документів. 
11 травня 2016 року філією «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» було проведено оперативну нараду, з приводу розгляду результатів перевірки роботи поїзної бригади працівниками НКРС поїзду № 783/784 сполученням Дніпропетровськ - Полтава 29 квітня 2016 року, на яку були запрошені в тому числі і працівники НКРС, які здійснювали перевірку поїзда та громадянин ОСОБА_6, що був одним з восьми безквиткових пасажирів та який підтвердив на нараді, в присутності позивача, що здійснював проїзд у поїзді без проїзних документів з дозволу начальника поїзду і проїзні документи були оформлені йому лише ревізорами. 
Дії контролюючих осіб, які здійснювали ревізію поїзда, позивачем оскаржено не було. 
Згідно пункту 3.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 грудня 2006 року № 1196 (далі - Правил), правом першочергового оформлення проїзду в добових касах користуються: а) пасажири з дітьми віком до 10 років, а також пасажири-супровідники хворих неповнолітніх дітей, які прямують на                        санаторно-курортне лікування за путівками, пред'явленими в касу; б) особи які їдуть за телеграфно посвідченим викликом про смерть, нещасний випадок; в) працівники рефрижераторних поїздів та локомотивних бригад;          г) учасники бойових дій, учасники війни; д) ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ, ветерани державної пожежної охорони; е)Уповноважений Верховної Ради України з прав людини та його представники;є)інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи 1 категорії; ж) державні службовці під час відрядження.
У залізничних вузлах першочергове право на одержання місць, які є в продажу, надається пасажирам після пред'явлення проїзного документа до цього пункту як пересадкового.
Згідно пункту 3.4 Правил особи перелічені в підпунктах «б», «в»                           пункту 3.3 Правил забезпечуються проїзними документами у добових касах незалежно від наявності вільних місць. У разі відсутності вільних місць касир добової каси в спосіб, установлений технологічним процесом вокзалу, зобов'язаний оформити квиток без плацкарти за тарифом загального вагона з відміткою "Згідно з пунктом 3.4 Правил"(без заняття місця).
Враховуючи зазначене, лише працівник рефрижераторної, локомотивної бригади, або особа, яка за телеграфно посвідченим викликом про смерть, нещасний випадок, з проїзним документом без заняття місця, оформленим добовою касою станції Дніпропетровськ, могли бути допущені у поїзд. Серед восьми безквиткових пасажирів виявлених ревізорами у вагоні № 2 цього поїзда таких пасажирів, які б користувалися пільгами передбаченими Правилами не було.
Відповідно пункту 7.13. Інструкції начальника пасажирського поїзда, затвердженої наказом Укрзалізниці від 27 квітня 2012 року № 158-Ц про кожен випадок нестандартної ситуації у рейсі (у тому числі серйозні порушення у роботі поїзної бригади), інформувати керівництво структурного підрозділу будь-якими засобами зв'язку.
Суди установили, що про допущені порушення позивач відповідним службовим особам відповідача не повідомляв засобами зв'язку, посилаючись на їх несправність, сам факт несправності засобів зв'язку не довів, у інших провідників - членів його поїзної бригади, засобами зв'язку для інформування керівництва структурного підрозділу не скористався.
Телеграфна вказівка від 10 липня 2015 року № Л-05-10/2211 начальника пасажирської служби Південної залізниці ОСОБА_7 була видана на підставі телеграми від 09 липня 2015року № ЦЦЛ-8/283 директора з організації пасажирських перевезень ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_8,  якою було заборонено з 01 серпня 2015 року начальникам поїздів оформлення проїзду пасажирам за квитанціями форми ГУ-57 у поїздах усіх категорій та сполучень, крім випадків передбачених пунктами 7.8, 8.8, 8.12, 8.19, 18.7, 18.10, 18.11 Правил, а також у випадку відключення терміналів АСК ПП УЗ на станціях залізниць України. Виключенням є оформлення проїзду пасажирам поїздів, які здійснюють посадку на станціях, де відсутні квиткові каси. Телеграма була видана за результатами виявлених ревізорами фактів порушень з боку начальників поїздів порядку оформлення квитанцій форми ГУ-57, оформлення проїзду пасажирам не на резервні місця начальника поїзда, без визначення номеру місця, незаповнення корінців квитанцій, порушення методики розрахунку вартості проїзду з метою уникнення зловживань та фінансових порушень з боку начальників поїздів.
Телеграфною вказівкою від 23 липня 2015 року № ЦЗЛ-7/88 заступника генерального директора відповідача ОСОБА_9 внесено доповнення до телеграми від 09 липня 2015року № ЦЦЛ-8/283, якою дозволено начальникам поїздів здійснювати оформлення квитанцій форми ГУ-57 у поїздах усіх категорій та сполучень у відповідності до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України на вільні місця та місця відведені для зберігання постільної білизни. Зобов'язано вести облік оформлених квитанцій форми ГУ-57 та надання звіту  до ПАТ «Українська залізниця» за раніше встановленою формою.
Установлено, що 10 березня 2016 року ОСОБА_4 склав іспити в комісії ПАТ «Українська залізниця» з професійного відбору кандидатів на посаду начальника поїзда та мав належну підготовку, обсяг знань та досвід необхідний для виконання обов'язків начальника поїзда. Крім того, у                    2015 році позивач також залучався до виконання обов'язків начальника поїзда згідно вимог частини другої статті 33 КЗпП України згідно наказу                   № 233 від 30 липня 2015 року. 
До виконання обов'язків начальника поїзда ОСОБА_4 був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника поїзда, що підтверджується його особистим підписом у посадовій інструкції. Перед рейсом позивач був проінструктований про недопущення членами поїзної бригади та начальником поїзда перевезення безквиткових пасажирів (т.1 а. с 159).
Згідно пункту 2.39 Правил у проїзних документах, оформлених у вагони з нумерованими місцями, зазначаються номер та дата відправлення поїзда, номер вагона та номер місця, в тому числі при продажу з проміжних станцій.
Також судами установлено, що позивачем допущено порушення параграфу 78 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності. 
Згідно пункту 1 зазначеного параграфу Інструкції з ведення станційної комерційної звітності квитанція форми ГУ-57 видається платнику при одержанні готівкою плати за перевезення та послуги, пов'язані з перевезеннями.
Відповідно пункту 3 параграфу 78 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності не дозволяється оформлення розрахунків з кількома платниками за однією квитанцією. При одночасній оплаті платником різних видів платежів на кожний вид платежу згідно з його кодом виписується окрема квитанція, Всі графи квитанції повинні заповнюватися чітко і розбірливо. Найменування платника вказується без скорочення. У графі «за що одержано збір» вказується код та вид платежу, найменування та номер документу, оплачена сума записується словами у відповідну графу квитанції. Квитанція талон і корінець підписуються працівником станції, який оформляв сплату готівкою та платником.
У пункті 2.14 посадової інструкції начальникапасажирського поїзда визначено, що начальник поїзда повинен забезпечувати проїзд пасажирів у поїзді тільки за проїзними документами.
Пунктом 2.14.2 вказаної інструкції визначено, що начальник поїзда повинен уміти розрахувати вартість проїзду пасажира по маршруту прямування поїзда та оформити проїзд.
Установлено, що квитанції форми ГУ-57, які були виписані позивачем не відповідають вказаним вимогам, оскільки позивачем не було зазначено, в тому числі, і місця на які оформлено проїзд пасажирам. 
Таким чином, виявлені за результатами проведеної перевірки комісією НКРС поїзду № 783/784 сполученням Дніпропетровськ - Полтава порушення ОСОБА_4 посадових обов'язків виконуючого обов'язки начальника пасажирського поїзда, а саме перевезення у поїзді безквиткових пасажирів та невірне заповнення квитанцій форми ГУ-57, призвели до порушень вимог нормативних документів, які регламентують порядок роботи начальника поїзду, що свідчить про неналежне виконання ним своїх посадових обов'язків та порушенням трудової дисципліни, тому наказ № 34/Д від 18 травня                     2016 року прийнято роботодавцем у відповідності до вимог закону.
 
Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Також, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачем були дотримані вимоги статті 252 КЗпП України, оскільки позивач на час вчинення дисциплінарного проступку був виборним членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників залізничного транспорту ВЧ-4 (Кременчуцького підрозділу Полтавської вагонної дільниці), куди відповідач звернувся з поданням на отримання згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, попередня згода цього профспілкового комітету на притягнення його до дисциплінарної відповідальності була отримана відповідачем.
17 травня 2016 року позивач був присутній на засіданні профспілкового комітету, де було розглянуто подання та надана згода на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, під час засідання позивач не повідомляв профспілковий комітет про намір вийти з профспілки. 
Повідомлення голови профкому Вільної профспілки ОСОБА_10 від 16 травня 2016 року № 72 про вступ позивача в члени цієї профспілки з 16 травня                  2016 року було отримано лише 19 травня 2016 року, що підтверджується реєстраційним номером № 1291 у журналі реєстрації вхідної кореспонденції Полтавської вагонної дільниці. Заява ОСОБА_4 на адресу начальника Полтавської вагонної дільниці ОСОБА_5 про перерахування його профспілкових внесків до іншої профспілкової організації надійшла разом із листом ОСОБА_10 
Згідно частин першої, другої статті 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.
Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо його вступу в члени Вільної профспілки та належне повідомлення адміністрації відповідача до видання 18 травня 2016 року оспорюваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Доводи касаційної скарги про те, що з позивачем не було укладено трудовий договір є безпідставними, оскільки виконання обов'язків начальника поїзда носило тимчасовий характер без зміни умов трудового договору, укладеного між сторонами, що підтверджується наказами від 30 березня 2016 року № 84, від 29 квітня 2016 року № 135, виданих на підставі згоди сторін.  
Посилання у касаційній скарзі на те, що ревізори допустили порушення вимог пункту 7.21 Правил та не надали йому одну годину для оформлення проїзду восьми пасажирам, спростовується встановленими судом обставинами. 
Згідно пункту 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 грудня 2006 року № 1196 посадка у поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними проїзними документами, здійснюється за пред'явленням проїзного документа та документа,який посвідчує особу.
Пунктом 7.21 Правил передбачено, що у виняткових випадках з дозволу начальника поїзда дозволяється посадка пасажирів у поїзд, якщо вони не встигли придбати проїзні документи в касі. При цьому посадка дозволяється тільки у штабний вагон з подальшим оформленням проїзду: протягом однієї години з моменту відправлення поїзда з пункту формування (обороту) і протягом 30 хвилин - з проміжних станцій. Штрафи при цьому не стягуються.
У відповідності до схеми поїзда у поїзді №783/784 Дніпропетровськ -Полтава 29 квітня 2016року штабним вагоном був вагон № 3, заводський            № 30023, вагон № 2, заводський № 30122 був звичайним вагоном, тому відсутні підстави для застосовування пункту 7.21 Правил на який посилається позивач. 
Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.
За своїм змістом доводи касаційної скарги є аналогічними запереченням на позов та аргументам, викладеним в апеляційній скарзі, яким суди попередніх інстанції дали належну оцінку.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                        від 05 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області                    від 31 серпня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                              С. П. Штелик 
 
                                                                                                    А.О. Лесько   
 
                                                                                                      І. М. Фаловська