Постанова
Іменем  України 
 
19 грудня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 530/1820/16-ц
провадження № 61-15225св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - приватне підприємство «Агроекологія»,
представник відповідача - Мельников ДенисОлександрович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М. від 28 лютого 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія») про розірвання договору оренди землі від 16 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ПП «Агроекологія».
 
У квітні 2017 року приватне підприємство «Агроекологія» (далі -                                  ПП «Агроекологія») звернулося до суду із зустрічним позовом до                              ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі від 16 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПП «Агроекологія».
 
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від                         03 листопада 2017 року зустрічну позовну заяву  ПП «Агроекологія» визнано неподаною та повернуто. 
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що                                                ПП «Агроекологія» протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху судовий збір не сплатило, указаних в ухвалі недоліків позову не усунуло, тому його зустрічна позовна заява підлягає поверненню.  
 
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого                          2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ПП «Агроекологія» на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що заявник не надав суду мотивованої заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року, зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки в установлений судом строк не усунув.
 
У лютому 2018 року ПП «Агроекологія» звернулося до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та повернення сплаченого судового збору за подачу апеляційних скарг на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПП «Агроекологія» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та повернення сплаченого судового збору за подачу апеляційних скарг.
 
Стягнуто з ПП «Агроекологія» в дохід державного бюджету штраф у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 524 грн.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за відсутності в матеріалах справи доказів сплати ПП «Агроекологія» судового збору за подачу апеляційних скарг, за якими ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, підстави для ухвалення судового рішення про розподіл судових витрат відсутні. 
 
Встановивши, що заявник зловживає процесуальними правами, подаючи безпідставні заяви до апеляційного суду та кожного разу не сплачуючи за їх подання судовий збір, тим самим затягуючи повернення справи на розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд застосував до заявника захід процесуального примусу у вигляді штрафу, відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України.
 
У березні 2018 року ПП «Агроекологія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить зазначену ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд застосував захід процесуального примусу на заявника за дії, які на час їх вчинення не вважались правопорушенням і не передбачали відповідальність у вигляді штрафу, не врахувавши, що не передбачено зворотної дії закону в часі. Мотивів застосування розміру штрафу та наявність підстав вважати, що заявник зловживає своїми процесуальними правами, суд не навів.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Установивши, що ПП «Агроекологія» за подачу апеляційних скарг, за якими ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, судовий збір не сплачувало, при цьому останній знав про необхідність оплати таких скарг судовим збором, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. При цьому апеляційний суд дійшов до висновку, що заявник зловживає своїми процесуальними правами та застосував до нього захід процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з наступних підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
 
Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
 
Установивши, що ПП «Агроекологія» систематично вчиняє дії, спрямовані на затягування розгляду справи, подаючи безпідставні заяви до апеляційного суду, при цьому затягуючи повернення справи на розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано визнав такі дії заявника зловживанням своїми процесуальними правами, що фактично унеможливлює здійснення судом першої інстанції своєчасного розгляду справи впродовж розумних строків, та стягнув в дохід державного бюджету штраф у якості заходу процесуального примусу. 
 
Звертаючись до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, заявник знав, що ним не сплачувалися судові витрати, що і було підставою для повернення апеляційної скарги, зазначене відповідно унеможливило повернення апеляційним судом справи до суду першої інстанції.
 
Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).
 
Доводи заявника про неправильне застосування норм процесуального закону є безпідставними, оскільки матеріалами справи узгоджується, що заявник подавав апеляційні скарги, заяви про роз'яснення судових рішень та ухвалення додаткового рішення, які були враховані судом під час стягнення штрафу,після 15 грудня 2017 року. Тобто на момент вчинення таких дій уже діяла редакція Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», відповідно до положень якої було передбачено стягнення штрафу за зловживання особою своїми процесуальними правами.
 
Доводи касаційної скарги щодо незаконного стягнення штрафу у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб також є безпідставними, оскільки відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може стягнути штраф у розмірі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, визначив розмір штрафу у межах, встановлених процесуальним законом. 
 
Таким чином доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.
 
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року було зупинено виконання ухвали апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року в частині стягнення з ПП «Агроекологія» в дохід державного бюджету штрафу у розмірі 3 524 грн до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 406, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Поновити виконання ухвали апеляційного суду Полтавської області від                     28 лютого 2018 року в частині стягнення з приватного підприємства «Агроекологія»  в дохід державного бюджету штрафу у розмірі 3 524 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Крат
| В. М. Коротун
| В. П. Курило