Постанова
Іменем України
 
12 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 591/531/16-ц
провадження № 61-31767св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_7, Перша Сумська державна нотаріальна контора Сумської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Криворотенка В. І., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом                               до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Перша Сумська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину, витребування автомобіля, визнання права власності на частину автомобіля, відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2015 року померла його мати - ОСОБА_8, яка заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, його брат - ОСОБА_7 та чоловік матері за її другим шлюбом - ОСОБА_5 14 липня 2011 року під час перебування матері у шлюбі з відповідачем ними було придбано автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS). Після смерті ОСОБА_8 до Першої Сумської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги - позивач, відповідач та ОСОБА_7 Однак, нотаріусом не було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку                      від 1/2 частини автомобіля, оскільки відповідачем не було надано до нотаріальної контори свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 12 серпня 2015 року без згоди позивача та іншого співвласника ОСОБА_7 розпорядився спадковим майном та здійснив відчуження спірного автомобіля за                              10 000 доларів США на користь ОСОБА_6, який на даний час є власником вказаного автомобіля. Згоди ОСОБА_5 на відчуження спільного автомобіля позивач не давав. Внаслідок незаконних дій ОСОБА_5 позивачу була завдана моральна шкода, оскільки він змушений витрачати додатковий час, кошти, зусилля для захисту своїх порушених прав. 
Остаточно уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, автомобіля марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS, витребувати у ОСОБА_6 автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS, визнати за ним право власності на                           1/6 частину вказаного автомобіля, стягнути з ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2017 року                    (у складі судді Прокудіної Н. Г.) позов задоволено частково.
Визнано недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, автомобіля марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS. Витребувано у ОСОБА_6, автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину автомобіля марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS.
Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, на користь                  ОСОБА_4 судового збору в сумі 4066,35 грн., по 2033,18 грн. з кожного.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є співвласниками спірного автомобіля, а саме частини, яка належала померлій ОСОБА_8, що набута нею у шлюбі як спільна сумісна власність із відповідачем ОСОБА_5 з урахуванням наведеного позивачеві та його братові належить по 1/6 частки у праві на спірний автомобіль, а ОСОБА_5 2/3 частки. Оскільки право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а позивач згоди на відчуження спірного автомобіля не давав, суд першої інстанції вважав право позивача порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом визнання недійсним правочину та витребування майна. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з недоведеності таких вимог.
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину, витребування автомобіля, визнання права власності на частину автомобіля, стягнення судових витрат в сумі 4066,35 грн. скасовано та відмовлено     ОСОБА_4 у задоволенні цих позовних вимог.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль був набутий відповідачем ОСОБА_5 у шлюбі               з померлою ОСОБА_8, тому є спільною сумісною власністю подружжя, на ? частину якого після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина. Разом з тим апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину та витребування майна. Оскільки спірне майно є неподільним рухомим майном, використання якого спільно не може здійснюватись, тому права позивача можуть бути захищені шляхом отримання грошової компенсації його частки. Також апеляційний суд відмовив у витребуванні майна у ОСОБА_6, оскільки останній є добросовісним набувачем цього майна. 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення  апеляційного суду і залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема ? частину спірного автомобіля, на яку він позбавлений можливості оформити своє право власності в порядку спадкування, оскільки відповідач ОСОБА_5 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_6 без його згоди як співвласника цього майна, тому позовні вимоги обґрунтовано задоволено судом першої інстанції на підставі вимог статей 203, 215 ЦК України. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження                          в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено,                      що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні                чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8
Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 є її сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а також її чоловік ОСОБА_5 
Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Суми, 1/2 частку приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,0500 га за вказаною вище адресою та на 1/2 частку грошових вкладів з належними до них відсотками. Першою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 329/2015, згідно з якою із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 26 жовтня 2002 року.
Під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS, який 14 листопада 2011 року був зареєстрований за                   ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 828561, виданої АК «Богдан-моторс».
12 серпня 2015 року, тобто вже після смерті ОСОБА_8, даний автомобіль перереєстровано на ім'я ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 178148 від 12 серпня 2015 року.
Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця                         у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Такий виділ може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку. Якщо ж неможливо виділити частку спадкоємця у натурі, то спадкове майно передається одному із спадкоємців, а іншим - відповідна грошова компенсація. 
Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.
Суди вірно встановили, що автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS був набутий спадкодавцем та відповідачем ОСОБА_5 у період шлюбу, тому останньому належить ? частина автомобіля як частка у спільній сумісній власності подружжя та додатково 1/3 частина як спільна часткова власність у спадщині. 
Оскільки між спадкоємцями домовленості щодо розподілу спадкового майна не досягнуто, ОСОБА_5, як співвласник спірного майна із спадкодавцем має переважне право на виділ йому у натурі цього майна.
Позивач у своєму позові та доводах касаційної скарги не зазначив про наявність підстав для виділення саме йому в натурі спірного автомобіля, не вказав обставин, які спростовують розмір вартості автомобіля та як наслідок розмір компенсації, з якою позивач міг би не погодитись. Позивач також не спростував обставини щодо добросовісності набуття                  ОСОБА_6 спірного автомобіля, та як наслідок можливості витребування його у добросовісного набувача. 
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний автомобіль марки HYUNDAI Elantra 1.6 GLS є неподільним майном, використання якого можливе шляхом виділення його в цілому одному із спадкоємців, і що саме ОСОБА_5в силу закону має переважне право на виділення йому в натурі спірного майна, оскільки він володів ним спільно ще зі спадкодавцем. Також, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для витребування спірного автомобіля у ОСОБА_6, оскільки наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі (укладення договору купівлі-продажу автомобіля) унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.
Разом з тим при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного із співвласників суди мають виходити з права інших співвласників на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію його вартості.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно зазначив про те, що позивач має право вимагати від ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості своєї частки в спадковому майні, є необґрунтованими. Вказаного висновку апеляційний суд дійшов враховуючи те, що автомобіль є неподільним майном та відчужений ОСОБА_5 іншій особі.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська     В. С. Висоцька     В. В. Пророк