ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

24 січня 2019 року 
справа №803/1789/16
адміністративне провадження №К/9901/40604/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року 
у складі колегії суддів Шинкар Т.І., Пліша М.А., Ільчишин Н.В.
у справі № 803/1789/16
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Волинській області
про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - підприємець, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04 листопада 2016 року №00000200-40 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, з мотивів безпідставності його прийняття. 

26 січня 2017 року постановою Волинського окружного адміністративного суду (суддя Андрусенко О.О.) у задоволенні адміністративного позову відмовлено з мотивів правомірності спірного рішення, оскільки позивачем не спростовано факту порушення ним вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - Постанова № 957).

12 червня 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та прийняти нову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій від 04 листопада 2016 року №00000200-40.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції висновувався на відсутності в діях позивача складу правопорушення, недоведеності податковим органом належними та допустимими доказами на виконання обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення (частина друга статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України) факту реалізації позивачем як суб'єктом господарювання алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої. 

У липні 2017 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції від 26 січня 2017 року. 
Касаційна скарга утримує викладення фактичних обставин справи щодо виявленого  відповідачем під час перевірки правопорушення, при цьому у чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права відповідач не зазначає, доводи зводяться виключно до не погодження з оцінкою суду апеляційної інстанції, наданою фактичним обставинам справи. Стосовно порушення судом норм процесуального права податковий орган в касаційній скарзі виклав зміст статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

31 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувано з суду першої інстанції справу № 803/1789/16.

18 січня 2018 року справа № 803/1789/16 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

19 березня 2018 року справа № 803/1789/16 разом із матеріалами касаційного провадження № К/9901/40604/18 в порядку, передбаченому пунктом 4 частини 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передані до Верховного Суду.

Позивач своїм правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду судових рішень. 

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваного судового рішення, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону воно відповідає з огляду на наступне. 
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідно до наказу №491 від 04 травня 2016 року та направлень на перевірку від 04 травня 2016 року №0000150 та №0000151 посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області 05 травня 2016 року проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів господарської одиниці - магазину «Магніт», що знаходиться за адресою: Волинська область, смт. Любешів, вулиця Маяковського, 18/А, де здійснює торгівельну діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 06 травня 2016 року.
Під час перевірки контрольних стрічок Z-звітів електронного журналу РРО встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, чим порушено вимоги Постанови №957, а саме: 10 січня 2016 року згідно чеку №0004 реалізовано одну пляшку віскі «Блек», місткістю 0,5 л., за ціною 60,00 грн.; 04 лютого 2016 згідно чеку №0004 реалізовано одну пляшку віскі «Блек», місткістю 0,5 л., за ціною 60,00 грн.; 15 березня 2016 року згідно чеку №0009 реалізовано одну пляшку рому, місткістю 0,7 л., за ціною 81,00 грн. 
04 листопада 2016 року на підставі акта перевірки начальником податкового органу прийнято рішення №00000200-40, згідно з яким до підприємця відповідно до абзацу тринадцятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (надалі - Закон № 481/95-ВР) застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.
Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.
Алкогольні напої в розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.
Частиною 10 статті 18 Закону №481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 встановлено розміри мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, зокрема мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту, що застосовується з 1 вересня 2015 року для «Віскі» (код УКТЗЕД - 2208 30) становить 545 грн., для «Рому» (код УКТЗЕД - 2208 40) - 545 грн., для «інших алкогольних напоїв» (код УКТЗЕД - 2208 90) - 274,5 грн.
Абзацом 13 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.
Проблемним питанням цього спору є різне віднесення сторонами за кодом УКТЗЕТ алкогольних напоїв, реалізованих позивачем 10 січня 2016 року, 04 лютого 2016 року та 15 березня 2016 року, що впливає на визначення мінімальної роздрібної ціни за 1 літр та відповідно на встановлення складу правопорушення, інкримінованого позивачу.
Судом апеляційної інстанції з підстав недоведеності відхилені доводи відповідача стосовно реалізації підприємцем саме «віскі» (міцний ароматний алкогольний напій, отриманий із різних видів зерна з використанням процесів під солодження, бродження, перегонки і довготривалої витримки в дубових бочках, якому присвоєно код УКТЗЕД 2208 90 6900) та «рому» (міцний алкогольний напій з витриманого спирту, є продуктом бродіння та перегонки соку цукрової тростини, код УКТЗЕД 220840), а не як зазначає позивач: «напою алкогольного солодового із зазначенням власної назви продукту, яка міститься у накладній».
Як встановлено судом апеляційної інстанції зазначені алкогольні напої згідно з відомістю про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) при проведенні перевірки серед фактичних залишків запасів не виявлені, що обумовило висновок про відсутність у податкового органу можливості ідентифікувати алкогольні напої реалізовані 10 січня 2016 року, 04 лютого 2016 року та 15 березня 2016 року згідно чеків №0004; №0004; №0009.
Судом апеляційної інстанції при вирішення справи досліджено протокол засідання комісії щодо розгляду матеріалів перевірки позивача від 16 червня 2016 року з якого вбачається, що з метою всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, отримання додаткових доказів по справі, а саме накладних на отримання віскі «Блек» 0,5 л та рому 0,7 л, що продані за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, вирішено продовжити розгляд матеріалів перевірки, але не пізніше 04 листопада 2016 року. Також судом оцінено листи, надіслані на запит суду першої інстанції, з яких вбачається, що Луцька філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Північний Центр ЛТД» не співпрацює з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, тоді як Ковельська філія цього Товариства співпрацює з позивачем з травня 2016 року. Інформації щодо співпраці Рівненської філії Товариства з обмеженою відповідальністю з позивачем в матеріалах справи відсутня.
Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що наведені вище документи не підтверджують висновків податкового органу викладених в акті перевірки, самі висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на підставі даних отриманих з контрольних стрічок Z-звітів без перевірки реалізованих алкогольних напоїв на відповідність кодам УКТ ЗЕД, тоді як відповідно до абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР безпосереднім об'єктом правопорушення (предметом) є конкретний алкогольний напій, який відповідно до згаданих положень статті 1 Закону та відповідно до Постанови №957 визначається за кодом УКТ ЗЕД, а не за назвою в документах суб'єкта господарювання. Експертиза щодо автентичності проданих алкогольних напоїв контролюючим органом не могла проводитись з об'єктивних причин - відсутності експертного взірця.
Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відсутність належних, допустимих і беззаперечних доказів реалізації позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої,  неможливість ідентифікувати продані напої за кодом УКТЗЕТ, унеможливлює застосування до підприємця штрафу.
Частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При розгляді та вирішенні справи судом апеляційної інстанції надана належна правова та обґрунтована оцінка заявленим вимогам. Жодні доводи скаржника не спростовують правильності прийнятої судом апеляційної  інстанції постанови.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм належну правову оцінку на підставі норм закону.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення. 

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі № 803/1789/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А. Гончарова

                                                                                                      І.Я. Олендер