Постанова                                           
Іменем України                                                             
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 457/654/15-ц
провадження № 61-23646св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: Львівська регіональна філія Центру Державного земельного кадастру, ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області у складі судді Марчука В. І. від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., від 03 квітня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Львівської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, ОСОБА_6 про захист прав споживачів та про зобов'язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року вона придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0677 га по АДРЕСА_1, яка належала останньому на праві власності згідно з державним актом на право власності на землю від 26 травня 1997 року.
На підставі вищевказаних правовстановлюючих документів, з метою оформлення та видачі державного акта на право власності на придбану земельну ділянку 29 грудня 2006 року між нею та Львівською регіональною філією Центру державного земельного кадастру укладений договір на виготовлення технічної документації із землеустрою.
Відповідно до виготовленої відповідачем технічної документації із землеустрою вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0595 га, що на 82 кв. м менше, ніж придбано нею за вищевказаним договором купівлі-продажу.
У зв'язку із пред'явленням суміжним землевласником - ОСОБА_6 до неї позовних вимог щодо знесення цегляного паркану, збудованого за існуючими межами належної їй земельної ділянки, а також щодо самовільного захоплення нею земельної ділянки площею 80 кв. м, вона звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення землевпорядної експертизи на предмет відповідності виготовленої відповідачем технічної документації вимогам чинного законодавства.
Висновком проведеної експертизи встановлено, що виготовлена технічна документація не відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно та не погоджується.
З урахуванням зазначеного та посилаючись на положення статей 852, 857, 858, 887, 890, 891 ЦК України та статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_4 просила зобов'язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у чотирнадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням суду безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої на підставі договору, який було укладено між сторонами 29 грудня 2006 року, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням нею земельної ділянки та переробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з дотриманням вимог чинного законодавства, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання з землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.
Справа неодноразово переглядалась судами.
 
Останнім рішенням Трускавецького міського суду Львівської області           від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки позивачу ще 26 вересня 2007 року було відомо про те, що площа земельної ділянки, зазначена у технічній документації, не відповідає площі земельної ділянки, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, та зазначеній у державному акті на право приватної власності на землю, виданому продавцю ОСОБА_7 
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення свого права дізналась у 2007 році, а з цим позовом до суду звернулась у травні           2015 року. 
 
У травні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що вона пропустила строк позовної давності, оскільки про невідповідність змісту спірної технічної документації вимогам чинного законодавства вона дізналась 16 лютого 2015 року із висновку державної експертиз землевпорядної документації, яка була проведена Головним управлінням Держземагенства у Львівській області 16 лютого 2015 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відзив на касаційну скаргу від відповідачів не надходив.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
У справі, що переглядається, установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року ОСОБА_4 придбала земельну ділянку площею 0,0677 га по АДРЕСА_1 у ОСОБА_7, право власності на яку посвідчувалось державним актом на право власності на вказану земельну ділянку площею 677 кв. м                    від 26 травня 1997 року.
 
29 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру укладений договір на виготовлення технічної документації із землеустрою, згідно з умовами  якого останнє зобов'язалось за завданням замовника виконати роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку. Кінцевим результатом умов договору є технічна документація із землеустрою, виконана згідно із чинними нормативними документами на виконання цих робіт.
 
26 вересня 2007 року ОСОБА_4 отримала розроблену за вказаним договором технічну документацію, на підставі якої в подальшому на її ім'я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку             від 05 жовтня 2007 року.
 
До складу вказаної документації входили: технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га та наявне посилання, що місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування обстежено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувань.
 
Згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт згідно з договором              від 29 грудня 2006 року, засвідченим підписом сторін, технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору.
 
У зв'язку із пред'явленням до ОСОБА_4 суміжним землевласником - ОСОБА_6 позовних вимог щодо знесення цегляного паркану та щодо самовільного захоплення нею земельної ділянки площею 80 кв. м         ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення названою установою державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту виготовленої їй відповідачем технічної документації вимогам чинного законодавства України.
 
Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації                     від 16 лютого 2015 року, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку          ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам та оцінюється негативно і не погоджується.
 
Листом від 18 березня 2015 року на вимогу позивача Львівська регіональна філія Центру Державного земельного кадастру відмовилась усунути неналежну якість продукції, зазначивши при цьому, що не погоджується із висновком експертизи землевпорядної документації, а тому вважає, що відсутні підстави для виготовлення нової технічної документації із землеустрою.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про землеустрій» види робіт із землеустрою-обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою; документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;  цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
 
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про землеустрій» замовники документації із землеустрою мають право  встановлювати наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою.
 
Статтею 28 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що розробники документації із землеустрою зобов'язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; виконувати всі умови договору.
 
У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.
 
Відповідно до статті 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
 
Статтею 888 ЦК України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.
 
Згідно зі статтею 890 ЦК України підрядник зобов'язаний: 1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; 2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; 3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт; 4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам;                         5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.
 
Відповідно до статті 891 ЦК України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об'єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, враховуючи висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року, а також те, що у технічній документації невірно зазначена площа придбаної позивачем земельної ділянки, всупереч даним щодо площі земельної ділянки, вказаним у договорі купівлі-продажу та державному акті попереднього власника  (0,0595 га, а не 0,0677 га), дійшов правильного висновку про те, що роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку виконані з порушенням нормативних документів на виконання цих робіт.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди, враховуючи правомірність позовних вимог ОСОБА_4 до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру як до підрядника за договором підряду на виготовлення технічної документації із землеустрою, дійшли висновку про те, що позивач пропустила строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, виходячи з такого.
 
Так, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку позову до суду.
 
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
 
Згідно зі статтею 863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником.
 
Відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 
Отже, відлік позовної давності обчислюється з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
 
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
 
У справі, що переглядається, установлено, що 09 листопада 2016 року ОСОБА_6 подала заяву про застосування строку позовної давності          (т. 1, а. с. 223-224).
 
Установивши, що з 26 вересня 2007 року, коли ОСОБА_4 прийняла виконання робіт за договором від 29 грудня 2006 року та підписала акт прийому-передачі від 26 вересня 2007 року, позивачу було відомо про те, що площа земельної ділянки, зазначена у технічній документації, виготовленій на її замовлення, не відповідає площі земельної ділянки, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що про порушення свого права позивач дізналась у         2007 році, а до суду з цим позовом звернулась у 2015 році, тобто із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
З огляду на це, безпідставними є доводи ОСОБА_4 про те, що вона не пропустила строк звернення до суди з цим позовом.
 
Інші доводи касаційної скарги, на які посилається позивач, вже були предметом дослідження та судами їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня    2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня       2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | О. В. Білоконь     Б. І. Гулько      Є. В. Синельников      С. Ф. Хопта