П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 лютого 2019 року
м. Київ
 
Справа № 806/724/16
Провадження № 11-1224апп18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року (суддя Шуляк Л. А.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року (у складі колегії суддів Майора Г. І., Бучик А. Ю.,Шевчук С. М.) у справі за позовом Коростишівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (правонаступником якої є Житомирська ОДПІ) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - уповноважена особа Фонду; АТ «Дельта Банк» відповідно), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа АТ «Дельта Банк», про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
У травні 2016 року Коростишівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - Коростишівська ОДПІ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду, Фонду, третя особа АТ «Дельта Банк», у якому просила: 
- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду щодо відмови у визнанні кредиторських вимог Коростишівської ОДПІ до боржника - АТ «Дельта Банк» в сумі 14 тис. 094 грн 80 коп.;
- зобов'язати уповноважену особу Фонду визнати кредиторські вимоги Коростишівської ОДПІ до боржника - АТ «Дельта Банк» в сумі 14 тис. 094 грн 80 коп.;
- зобов'язати уповноважену особу Фонду акцептувати та включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача в сумі 14 тис. 094 грн 80 коп.;
- зобов'язати уповноважену особу Фонду акцептувати та включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача в сумі 66 тис. 932 грн 05 коп.
Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 08 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року, закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на момент постановлення цієї ухвали), оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погодившись із такими судовими рішеннями, у жовтні 2016 року Житомирська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 02 грудня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 10 жовтня 2018 року вказану вище справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 6 ст. 346 КАС України (у редакції Закону 
№ 2147-VIII), оскільки учасник справи оскаржує судові рішення з підстави порушення правил предметної юрисдикції.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.
АТ «Дельта Банк» знаходиться на обліку в Коростишівській ОДПІ, як платник окремих податків.
29 січня 2016 року АТ «Дельта Банк» було подано до Коростишівської ОДПІ податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік на загальну суму 747 грн 22 коп, а 12 лютого 2016 року подано декларацію на загальну суму 66 тис. 932 грн 05 коп.
Крім того, за АТ «Дельта Банк» рахується заборгованість по податках (за податковою декларацією з плати за землю за 2015 рік) в сумі 18 тис. 949 грн. 45 коп.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» того ж дня виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».
08 жовтня 2015 року в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк», згідно якого вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування цього оголошення
06 листопада 2015 року позивачем до Фонду та АТ «Дельта Банк» направлено заяву про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові зобов'язання у сумі 18 тис. 949 грн 45 коп., на яку отримано відповідь про включення кредиторських вимог Коростишівської ОДПІ лише на суму 4 тис. 854 грн. Інші вимоги в сумі 14 тис. 094 грн 80 коп. були відхилені, оскільки на дату надходження до банку заяви позивача строк сплати до бюджету податків на зазначену суму ще не настав.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошового зобов'язання в сумі 14 тис. 094 грн 80 коп. та 66 тис. 932 грн 05 коп., що стало підставою для звернення Коростишівської ОДПІ до суду з адміністративним позовом на захист порушених, на її думку, прав та інтересів.
Закриваючи провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, керувався тим, що цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, юрисдикція адміністративних судів не поширюється. 
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи щодо оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України; в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом).
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС Українисправа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Згідно із ч. 2 ст. 4 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
У справі, що розглядається, правовідносини стосуються дій уповноваженої особи Фонду та Фонду щодо невключення кредиторських вимог Коростишівської ОДПІ до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов'язання включити позивача до зазначеного реєстру на суму 14 тис. 094 грн 80 коп. та 66 тис. 932 грн 05 коп., і подання цих змін до Фонду для затвердження, оскільки у АТ «Дельта Банк» існують невиконані фінансові зобов'язання перед позивачем.
Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа 
Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 вказаногоЗакону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених ст. 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Частиною 2 ст. 37 зазначеного Закону передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VIрішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин. 
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у наслідок ліквідації та продажу майна банку. 
Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом запровадження тимчасової адміністрації та процедури ліквідації банків.
Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають із невиконаних фінансових зобов'язань банку перед податковим органом щодо здійснення відповідних обов'язкових платежів в дохід держави (сплата встановлених податків та зборів), уповноважена особа та Фонд не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій, а діють від імені банку, що ліквідується.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються виконання грошових зобов'язань банку щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).
Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 809/654//16 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/25825/15.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зауважити, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень), є правильним, однак з мотивів, викладених у редакції цієї постанови.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 349 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. 
За правилами ч. 1, 4 ст. 351 КАСУкраїни (у редакції Закону № 2147-VIII) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА :
Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від
 
27 вересня 2016 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. В решті судові рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | | І. В. Саприкіна
Судді: | | |
| Н. О. Антонюк С. В. Бакуліна В. В. Британчук Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. С. Золотніков О. Р. Кібенко В. С Князєв | | Л. М. Лобойко  Н. П. Лященко О. Б. Прокопенко Л. І. Рогач О. М. Ситнік В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська