Постанова                                
Іменем України 
4 грудня 2018 року                                   
м. Київ
справа № 395/108/15-к
провадження № 51- 341км17
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,              
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6           
 
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014120220000544, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Красногвардійське Красногвардійського району АР Крим, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК) не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 153 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років; за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на дванадцять років. 
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він за обставин встановлених судом та наведених у вироку, в ніч на 1 листопада 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем проживання  по АДРЕСА_1 , вчинив задоволення статевої пристрасті неприроднім способом з використанням безпорадного стану щодо малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка через свій вік не могла усвідомлювати характер вчинюваних щодо неї дій та чинити опір.
Крім того, ОСОБА_7 , за невстановлених обставин і часу, придбав рослини коноплі та зберігав їх 1 листопада 2014 року в паперовому згортку у приміщенні хліва на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту. Під час проведення огляду працівниками Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області, на підставі добровільної згоди ОСОБА_9 , в приміщенні хліва на території вищевказаного домоволодіння було виявлено та вилучено паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження в сухому стані, яка згідно з висновком експерта № 1418 від 11 листопада 2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину становила 18, 602 г, яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту. 
 
Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала  
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що до ОСОБА_7 працівниками міліції застосовувались заходи фізичного та психологічного впливу. Крім того, вважає, що протокол огляду місця події  є недопустимим доказам. Також вказує, що судами не були виконані вказівки Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ. Окрім того, звертає увагу на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки в ній не зазначено підстави, через які його апеляційна скарга визнана необґрунтованою.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою, просила судові рішення залишити без зміни.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник вказує на неповноту судового розгляду та не погоджується із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Натомість зазначені захисником доводи були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який проаналізував усі доводи апеляційної скарги, навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_7 . 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК.
Цей висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка в присутності законного представника – своєї матері, ОСОБА_9 , та психолога ОСОБА_10 в порядку ч. 4 ст. 354 КПК розповіла про обставини, за яких ОСОБА_7 , будучи нетверезим, вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом, скориставшись її безпорадним станом; законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 – ОСОБА_9 , яка зазначала, що зранку вона розбудила дочку і та їй розповіла, що трапилося вночі, вона зателефонувала сільському голові та в міліцію, і коли приїхали працівники міліції, то наділи на ОСОБА_7 наручники, а її та доньку допитав слідчий; свідка ОСОБА_10 – психолога, яка показала, що до неї звертався прокурор, вона працювала з дитиною, дитина при матері мовчала, не хотіла говорити про ці події, а потім в індивідуальному порядку розговорилась. Ознак того, що дитина завчила текст не було. Поліна розповідала про події тієї ночі поступово, без підказок; стримувалась, була напруженість, тривожність. Мати не проявляла ознак тиску на дитину. 
Також висновок суду узгоджується з показаннями: свідка ОСОБА_11 – сільського голови с. Оситняжка, який повідомив, що зранку до нього зателефонувала ОСОБА_12 і повідомила, що ОСОБА_7 зґвалтував її дочку; свідок порадив їй телефонувати в міліцію, коли ж він прийшов, то бачив як ОСОБА_7 лежав на підлозі в кайданках, ніхто його не бив і синців чи слідів крові на ньому не було; він був понятим і ставив свій підпис в протоколі, був присутнім, коли працівники міліції знайшли згорток з трав`яною речовиною, який лежав не на землі, а на чомусь у хліві справа, ОСОБА_7 на запитання працівників міліції відповідав, що це – конопля; свідка ОСОБА_13 , яка зазначала, що була понятою при огляді домоволодіння ОСОБА_9 та сараю, під час огляду працівники міліції вилучили одяг і постіль, а в сараї кульок, на який вказав ОСОБА_7 та в якому знаходились наркотики; свідка ОСОБА_14 , який розповів, що в 2014 році працював інспектором слідчого відділення та в.о. слідчого Новомиргородського РВ, зранку черговий повідомив, що надійшло повідомлення із с. Оситняжка про зґвалтування малолітньої дитини, він виїхав у складі слідчої групи, коли вони приїхали, то ОСОБА_7 спав у нетверезому стані і нічого пояснити не міг, фізичної сили до ОСОБА_7 не застосовували, ушкоджень на ньому не було.
Наведені вище показання потерпілої та свідків узгоджуються з протоколом огляду місця події від 1 листопада 2014 року, в ході якого було оглянуто домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 та цегляне приміщення, пристосоване для господарських потреб, що розташоване біля будинку; даними висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи малолітньої потерпілої ОСОБА_8 № 207 від 14 квітня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 психічними захворюваннями в момент скоєння відносно неї протиправних дій не страждала і на теперішній час не страждає, вона має можливість правильно сприймати та оцінювати факти і обставини, що мають значення у справі і давати по ним правдиві покази з урахуванням її віку, інтелектуального розвитку та емоційного стану. Під час дослідження у ОСОБА_8 не виявлено відхилень в індивідуально-психологічному розвитку, які б впливали на характер її свідчень у справі. Потерпіла ОСОБА_8 знаходилась, враховуючи її вік, фізичний розвиток, інтелект та індивідуально-психологічні особливості, в безпорадному стані, так як не розуміла вчинюваних відносно неї дій, не передбачала можливі наслідки й у зв`язку з цим не могла чинити опір. 
Крім того, згідно з висновком експертизи № 1418 від 11 листопада 2014 року надані на експертизу рослинні речовини, виявлені та вилучені в ході огляду місця події, є канабісом, який віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено; загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 18, 602 грама.
Таким чином, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та у відповідності до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 .
Дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 3 ст.153, ч. 1 ст. 309 КК кваліфіковано судом правильно.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.
Доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність у протоколі огляду місця події крісла, на якому за показаннями потерпілої ОСОБА_7 вчинював відносно неї протиправні дії, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними, оскільки зазначена слідча дія була проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та виходячи з вимог ч. 1 ст. 233 КПК, огляд місця події від 1 листопада 2014 року був проведений у домоволодінні по АДРЕСА_1  на підставі добровільної згоди ОСОБА_9 , яка проживала там разом зі своїми дітьми (в т.ч. й потерпілою        ОСОБА_8 ) та засудженим ОСОБА_7 . А тому доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 1 листопада 2014 року є безпідставними.
Окрім того, вказаний протокол огляду місця події був безпосередньо досліджений судом першої інстанції з точки зору належності, допустимості та достовірності. Не було встановлено судом і порушень процесуального закону при проведенні відповідної слідчої (розшукової) дії. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол огляду місця події від 1 листопада 2014 року як на доказ, отриманий в передбаченому КПК порядку.
Крім того, твердження захисника про відсутність належних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, які були належним чином досліджені судом першої інстанції та покладені в основу обвинувального вироку. А саме, показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які були присутні під час огляду місця події в якості понятих і бачили, як працівники міліції разом з ОСОБА_7 зайшли в хлів та знайшли там паперовий згорток із трав`яною речовиною, а також даними протоколу огляду місця події від 1 листопада 2014 року та висновку судово-хімічної експертизи № 1418 від 11 листопада 2014 року. 
Більш того, під час судового розгляду й сам ОСОБА_7 не заперечував щодо вживання ним коноплі шляхом куріння.
Таким чином, вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2016 року, які стосувались необхідності дослідження в повному обсязі доказів щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК були виконані.
Також є безпідставними твердження захисника про застосування до ОСОБА_7 психологічного та фізичного тиску працівниками міліції, оскільки вони належним чином перевірялись та не знайшли свого підтвердження, а за результатами перевірки старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_15 прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 4201512022000004 від 30 квітня 2015 року у зв`язку з відсутністю в діях працівників Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.
Суд апеляцій інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та обґрунтовано відмовив у її задоволенні, зазначивши мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.
Тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441–442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд
у х в а л и в:
вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                               ОСОБА_3