ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
05 грудня 2018 року
м. Київ
 
Справа № 370/890/15-ц
Провадження № 14-413цс18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ситнік О. М.,
 
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Плато плюс» (далі - ТОВ «Плато плюс»), Головне територіальне управління юстиції в м. Києві (далі - ГТУЮ в м. Києві),
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний реєстратор відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби ГТУЮ в м. Києві (далі - державний реєстратор) Шубіна Тетяна Яківна,
 
розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року в складі колегії суддів Іваненко Ю. Г., Дем'яносова М. В., Леванчука А. О., ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року в складі колегії суддів Кашперської Т. Ц., Сушко Л. П., Фінагєєва В. О., рішення від 17 липня 2015 року в складі судді Тандира О. В. та додаткового рішення від 03 жовтня 2016 року в складі судді Косенко А. В. Макарівського районного суду Київської області
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Плато Плюс», ГТУЮ в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний реєстратор Шубіна Т. Я., про поновлення на роботі, та
 
УСТАНОВИЛА:
 
У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив: поновити його на роботі на посаді директора ТОВ «Плато плюс» з 21 січня 2015 року; визнати наказ ТОВ «Плато плюс» від 21 січня 2015 року № 1-к про покладення обов'язків та функцій керівника цього товариства на ОСОБА_5 нечинним; стягнути з ТОВ «Плато плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати Реєстраційну службу ГТУЮ в м. Києві в особі державного реєстратора відділу відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ) в частині керівника ТОВ «Плато плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 28 січня 2008 року згідно з протоколом зборів учасників ТОВ «Плато плюс» його призначено на посаду директора цього товариства. 
 
20 січня 2015 року позивача звільнено з посади директора ТОВ «Плато плюс» з 20 січня 2015 року та призначено директором ОСОБА_5, яка приступила до виконання обов'язків згідно з наказом від 21 січня 2015 року відповідно до протоколу зборів учасників товариства.
 
ОСОБА_3 посилався на те, що його звільнення зборами учасників відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки волевиявлення позивача на звільнення не було, з наказом про звільнення його не ознайомлено та копії не вручено, збори учасників не були повноважними на прийняття рішень через відсутність кворуму, а присутні не перевіряли повноважень осіб органів управління товариства з огляду на те, що паспорт позивача, зазначений в протоколі реєстраційної служби, було анульовано. Крім того, всупереч статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач у день звільнення не видав йому належно оформлену трудову книжку і не провів з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Скасовано наказ ТОВ «Плато плюс» від 21 січня 2015 року № 1-к про покладення обов'язків керівника товариства на ОСОБА_5 Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня до 17 липня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
З'ясувавши, що позивач не подавав заяви про звільнення; загальні збори товариства, на яких прийнято рішення про припинення трудових відносин з ОСОБА_3, визнано недійсними, а прийняті на цих зборах рішення скасовані в судовому порядку; позивачу не вручено копії наказу про звільнення, не видано трудової книжки та не проведено розрахунку, а також визнано позов самим відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_3 з посади директора ТОВ «Плато плюс» не відповідало вимогам статей 38, 47, 48 та 116 КЗпП України.
 
Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки матеріали справи не містять доказів вручення працівнику копії наказу про звільнення і таких обставин не підтвердив сам роботодавець, то ОСОБА_3 не пропустив визначений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року скасовано і закрито провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за вказаним позовом з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час постановлення ухвали.
 
Постановою Верховного Суду України від 13 червня 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року вимогу ОСОБА_3 про зобов'язання реєстраційної служби відновити відомості в реєстрі в частині керівника ТОВ «Плато плюс» ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в частині керівника ТОВ «Плато плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.
 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи стосовно вказаної вимоги позивача не ухвалено рішення, а тому з урахуванням поновлення ОСОБА_3 на роботі, а також з огляду на положення статті 31 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» необхідно відновити відомості про юридичну особу в ЄДРПОУ в частині керівника ТОВ «Плато плюс» ОСОБА_3
 
Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня по 17 липня 2015 року в розмірі 17 045,46 грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що роботодавець не дотримався порядку звільнення ОСОБА_3, і, зауважив, що з метою поновлення прав позивача реєстраційну службу необхідно зобов'язати відновити відомості в реєстрі про нього як керівника ТОВ «Плато плюс».
 
Також апеляційний суд дійшов висновку, що робота позивача на посаді директора ТОВ «Плато плюс» є місцем основної його роботи, що зобов'язує відповідача зберігати і вести трудову книжку ОСОБА_3 з огляду на відсутність підтверджень прийняття останнього на цю роботу за сумісництвом.
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове додаткове рішення до рішення цього ж суду від 17 липня 2015 року, яким стягнуто з ТОВ «Плато плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 січня по 17 липня 2015 року в сумі 5 454,00 грн. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Плато плюс», ГТУЮ в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний реєстратор Шубіна Т. Я., про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року закрито. Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року, додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не допустили недотримання норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час розгляду та вирішення спору, а їх висновок про задоволення позову у зв'язку з порушенням ТОВ «Плато плюс» при звільненні позивача вимог статей 38, 47, 48 та 116 КЗпП України з огляду на те, що ОСОБА_3 заяви про звільнення не подавав, загальні збори товариства на яких вирішувалося питання про його звільнення, визнані недійсними, а рішення, прийняті на цих зборах, зокрема, про припинення трудових відносин з позивачем скасоване в судовому порядку, працівнику не вручено трудової книжки та копію наказу про звільнення, а також із ним не проведено розрахунку при звільненні - суд касаційної інстанції вважав правильним.
 
Касаційний суд закрив касаційне провадження в частині перегляду додаткового рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року, оскільки воно не було предметом апеляційного перегляду.
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року, рішення від 17 липня 2015 року та додаткового рішення від 03 жовтня 2016 року Макарівського районного суду Київської області з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави - неоднакового застосування судами одних і тих самих норм процесуального та матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 57, 58, частини третьої статті 61, частини четвертої статті 201 ЦПК України, частини другої статті 47, статті 235 КЗпП України, статей 41, 59 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-XII), чинного на момент розгляду та вирішення справи судами попередніх інстанцій, а також пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція).
 
На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на: ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в справі № 301/1340/15-ц, від 27 листопада 2013 року в справі № 6-29329св13, від 25 травня 2016 року в справі № 320/13248/14, від 14 травня 2015 року в справі № 6-7886св15, від 27 квітня 2016 року в справі 639/1279/14-ц, постанову Вищого господарського суду України від 16 листопада 2011 року в справі № 5023/3009/11 і ухвалу Верховного Суду України від 15 вересня 2010 року в справі № 6-29865св10, у яких, на думку заявника, по-іншому, ніж у судових рішення у цій справі, про перегляд яких подано заяву, застосовані згадані вище норми процесуального і матеріального права.
 
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції.
 
У січні 2018 року заяву ОСОБА_5 разом зі справою № 370/890/15 передано до Верховного Суду.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIIIпровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За правилами підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження та витребувано вказану цивільну справу з Макарівського районного суду Київської області, а ухвалою від 16 липня 2018 року справу призначено до розгляду.
 
Заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (підпункт 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ).
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 360-2 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), якщо судове рішення оскаржується з підстави неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України. Засідання є правомочним за умови присутності на ньому не менше двох третин суддів від загального складу кожної з відповідних судових палат Верховного Суду України.
 
За підпунктом 2 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII,якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року справу передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, оскільки заява про перегляд подана ОСОБА_5 з підстав неоднакового застосування норм права судами касаційної інстанції різної юрисдикції (цивільної та господарської), тому за правилами статті 360-2 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) справа повинна була розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України. 
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18вересня 2018 рокуприйнято для продовження розгляду вказану цивільну справу про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року, рішення від 17 липня 2015 року та додаткового рішення від 03 жовтня 2016 року Макарівського районного суду Київської області та призначено її до розгляду.
 
Доводи, наведені в заяві про перегляд судових рішень
 
Як приклад неоднакового застосування судами (судом) касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 57, 58, частини третьої статті 61 та частини четвертої статті 201 ЦПК України, ОСОБА_5 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в справі № 301/1340/15-ц, від 27 листопада 2013 року в справі № 6-29329св13 та від 25 травня 2016 року в справі № 320/13248/14.
 
На підтвердження неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, зокрема частини другої статті 47, статті 235 КЗпП України, статей 41, 59 Закону № 1576-XII, чинного на момент розгляду та вирішення справи судами попередніх інстанцій, а також пункту 1.1 Інструкції, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року в справі № 6-7886св15, від 27 квітня 2016 року в справі 639/1279/14-ц та постанову Вищого господарського суду України від 16 листопада 2011 року в справі № 5023/3009/11, а також ухвалу Верховного Суду України від 15 вересня 2010 року в справі № 6-29865св10.
 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 353 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла на момент звернення із заявою про перегляд судових рішень) Верховний Суд України переглядав судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.
 
Пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.
 
Оскільки норми цивільного процесуального законодавства, у зв'язку з неоднаковим застосуванням яких ОСОБА_5 подала заяву (статті 57, 58, 61 та 201 ЦПК України),не регулюють правил підсудності чи компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, то Велика Палата Верховного Суду правових підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права з огляду на положення пункту 2 частини першої статті 355 цього Кодексу не вбачає.
 
Ураховуючи, що підстава перегляду зазначених судових рішень у цій частині не пов'язана ні з перешкоджанням подальшому розгляду справи, ні з порушенням правил підсудності чи встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, ВеликаПалата Верховного Суду наданих заявником для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 19 липня 2017 року в справі № 301/1340/15-ц, від 27 листопада 2013 року в справі № 6-29329св13, від 25 травня 2016 року в справі № 320/13248/14 на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, не досліджує та не аналізує.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави, зокрема, неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
З метою встановлення неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, необхідно визначити, якими є судові рішення в подібних відносинах відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.
 
З аналізу глави 3 розділу V ЦПК України можна зробити висновок, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах вважаються такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
 
Під час розгляду справи, яка переглядається, суди встановили, що згідно зі статутом ТОВ «Плато плюс» його учасниками є громадяни Республіки Білорусь ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з частками в статутному капіталі по 50 % кожен.
 
До компетенції загальних зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» віднесено обрання та відкликання директора товариства. Збори учасників визнаються повноважними, якщо на них присутні учасники або їх представники, які володіють разом понад 60 % голосів. Рішення зборів учасників, окрім спеціально визначених питань, приймаються простою більшістю від кількості присутніх учасників.
 
Директор є виконавчим органом товариства, який призначається на посаду і звільняється з посади рішенням зборів учасників товариства.
 
Згідно з протоколом зборів учасників ТОВ «Плато плюс» від 28 січня 2008 року № 28-01/2008 ОСОБА_3 призначено директором цього товариства з наданням права розпорядчого підпису при проведенні господарських та грошових операцій. ОСОБА_3 приступив до обов'язків з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом на підставі наказу від 06 лютого 2008 року № 06-02.
 
Протоколом зборів учасників ТОВ «Плато плюс» від 20 січня 2015 року № 1 ОСОБА_3 вирішено звільнити з посади за власним бажанням з 20 січня 2015 року, призначити директором ОСОБА_5 з 21 січня 2015 року, включити до ЄДРПОУ ОСОБА_6, який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, уповноважити ОСОБА_5 провести зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ.
 
Згідно з наказом від 21 січня 2015 року № 1-к ОСОБА_5 приступила до обов'язків директора з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом на підставі протоколу зборів учасників від 20 січня 2015 року № 1.
 
22 січня 2015 року відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби ГТУЮ в м. Києві проведено реєстраційну дію № 10681070007022051, якою внесеновідомості до ЄДРПОУ в частині керівника, якого змінено на ОСОБА_5
 
Згідно з довідкою ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09 квітня 2015 року № 1076/К/26-50-ІІ-04-ІІ ОСОБА_3 отримував заробітну плату від ТОВ «Плато плюс» у період з 01 січня по 31 грудня 2014 року, в тому числі за І-ІІІ квартали 2014 року - по 3 000 грн щоквартально.
 
Також суди попередніх інстанцій з'ясували, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28 квітня 2015 року в справі № 910/3353/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Плато плюс», ГТУЮ в м. Києві - Реєстраційна служба, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_9, ОСОБА_5, визнано недійсними збори учасників ТОВ «Плато плюс» від 20 січня 2015 року, оформлені протоколом від 20 січня 2015 року № 1; скасовано рішення, прийняті на зборах учасників від 20 січня 2015 року, оформлені відповідним протоколом; скасовано реєстраційну дію від 22 січня 2015 року.
 
Постановою Вищого господарського суду України від 19 серпня 2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 28 квітня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд.
 
При новому розгляді справи рішенням Київського апеляційного господарського суду від 13 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними збори учасників ТОВ «Плато плюс» від 20 січня 2015 року, оформлені протоколом від 20 січня 2015 року № 1, скасовано рішення цих зборів від 20 січня 2015 року, скасовано реєстраційну дію (рішення) від 22 січня 2015 року № 1681070007022051, якою вчинено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «Плато Плюс», не пов'язану зі змінами до установчих документів, проведену на підставі протоколу зборів учасників від 20 січня 2015 року № 1.
 
Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 не повідомлено про проведення загальних зборів ТОВ «Плато Плюс» 20 січня 2015 року і що він не брав участі у цих зборах, що вказує на порушення прав учасника та директора вказаного товариства - позивача в справі. 
 
Суди врахували зазначені факти про визнання в судовому порядку недійсним рішення загальних зборів юридичної особи про звільнення позивача під час ухвалення рішення про поновлення його на роботі в цій справі.
 
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року в справі № 6-7886св15, наданій заявником на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що немає правових підстав для зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс майстер» (далі - ТОВ «Сервіс майстер») повернути позивачці трудову книжку, де вона працювала директором, оскільки основне місце її роботи - фахівець відділу маркетингу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лагуна коуст» згідно з наказом від 01 квітня 2011 року № 78к, доказів передачі трудової книжки ТОВ «Сервіс майстер» матеріали справи не містять.
 
Тобто у цьому випадку, на відміну від рішення у справі, яке заявник надав на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, наявні різні фактичні обставини щодо встановлених судами та доведених сторонами фактів як стосовно передачі працівником роботодавцю трудової книжки, так і стосовно укладених із працівниками трудових договорів, оскільки в одному випадку суди встановили, що між сторонами укладено основний трудовий договір, за місцем укладення якого роботодавець зобов'язаний вести трудову книжку працівника, в іншому випадку мало місце укладення із працівником трудової угоди за сумiсництвом, що звільняє власника або уповноважений ним орган від обов'язку ведення трудової книжки щодо такої категорії осіб, оскільки згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудові книжки цих працівників ведуться тільки за місцем основної роботи.
 
Крім того, у справі, про перегляд рішень у якій подано заяву, працівник не вимагав видачі в примусовому порядку його трудової книжки.
 
Наданою для порівняння ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року в справі № 639/1279/14-ц суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року в частині вирішення вимог працівника про зобов'язання надати наказ про звільнення та передавши справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, не погодився з його висновком про застосування статті 233 КЗпП України при вирішенні позову з огляду на встановлений факт невиконання обов'язку Державної установи «ІМІ ім. І. І. Мечникова НАМН України» перед працівником щодо видачі наказу про звільнення, керувався тим, що право працівника на отримання копії наказу про звільнення є абсолютним, оскільки є складовою права на інформацію про роботу на підприємстві, необхідним для забезпечення інших прав звільненого працівника - подальшого працевлаштування, пенсійного забезпечення тощо.Реалізація вказаного права не обмежується строками статті 233 КЗпП України. Фактичне надання наказу по звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є беззастережним обов'язком роботодавця (частина друга статті 47 КЗпП України).
 
Тобто щодо застосування положень, передбачених частиною другою статті 47 КЗпП України, то в оспорюваних і в порівнюваному рішеннях цю норму закону застосовано однаково, оскільки в обох випадках суди зробили висновок, що в разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудове законодавство покладає саме на останнього обов'язок видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи в день звільнення.
 
Крім того, в указаних справах наявні різні фактичні обставини, оскільки в справі, про перегляд рішень у якій ОСОБА_5 подала заяву, не лише сама по собі невидача працівникові копії наказу є підставою для поновлення ОСОБА_3 на роботі та для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але визначальним під час вирішення судом питання про поновлення на посаді позивача визнано обставини, встановлені судовими рішеннями у господарській справі № 910/3353/15-г про визнання незаконним і скасування рішення загальних зборів ТОВ «Плато плюс» про його звільнення.
 
Також ОСОБА_3 у цій справі, на відміну від вимог, заявлених у справі № 639/1279/14-ц,не просив у суді пред'явлення наказу про звільнення, а в заяві ОСОБА_5 не порушує питання про неоднакове застосування судами статті 233 КЗпП України щодо строків звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, що вказує на існування різних правовідносин між сторонами в указаній справі.
 
Вищий господарський суд України в постанові від 16 листопада 2011 року в справі № 5023/3009/11, на яку також посилається заявник, залишив без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31 серпня 2018 року, погодившись з його висновками про недійсність наказу № 2-К/11 від 03 березня 2011 року «Про припинення виконання обов'язків», виданого генеральним директором від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Криптомаш», з огляду на те, що оспорюваний наказ видано останнім з перевищенням своїх повноважень, оскільки призначення, звільнення чи усунення генерального директора товариства належить до виключної компетенції зборів учасників товариства.
 
Суд касаційної інстанції в указаній постанові зазначив про порушення оспорюваним наказом про звільнення генерального директора товариства вимог частини першої статті 88 Господарського кодексу України, частини першої статті 116 Цивільного кодексу України та частини першої статті 10Закону № 1576-XII.
 
Отже, правовідносини в цих справах також різняться, оскільки в цьому випадку рішення про звільнення позивача з роботи не було предметом розгляду, законність прийняття такого рішення ТОВ «Плато Плюс» не перевірялася, оскільки правову оцінку рішенню зборів учасників від 20 січня 2015 року, яким звільнено ОСОБА_3 з посади, уже надано під час розгляду іншої справи (№ 910/3353/15-г), рішення у якій на момент розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій уже набрали законної сили, а тому суди з огляду на частину третю статті 61 ЦПК України вважали, що недійсність і скасування зборів учасників ТОВ «Плато плюс» від 20 січня 2015 року має преюдиційне значення для цієї справи.
 
Також унаданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 15 вересня 2010 року в справі № 6-29865св10 колегія суддів Судової палати у цивільних справах, частково задовольняючи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський реєстраційний центр «Дюк», скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів акціонерного товариства і закривши провадження у справі у цій частині, а також скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог позову про визнання незаконним наказу Фонду державного майна України та поновлення на роботі, залишила в цій частині в силі рішення суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки спір у цій частині за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент розгляду справи, підлягає вирішенню господарськими судами.
 
Проаналізувавши зазначене рішення, Велика Палата Верховного Суду вважає, що правовідносини, які виникли в указаній вище справі, різняться з обставинами справи, рішення у якій переглядається, оскільки в цій справі не оскаржувалося рішення керівного органу господарського товариства, тобто діяльність акціонерного товариства, наслідком якої є рішення загальних зборів акціонерного товариства про звільнення позивача, на предмет законності не перевірялася.
 
Крім того, доводи заявника з приводу порушення судами правил підсудності під час ухвалення рішень, про перегляд яких подано заяв, відсутні.
 
Порівняння наведених вище судових рішень із судовими рішеннями, які переглядаються, не дає підстав для висновку, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами розгляду яких судами касаційної інстанції постановлено надані для порівняння ухвали виникли різні правовідносини, а також наявні різні фактичні обставини.
 
Відповідно до статті 360-5 ЦПК УкраїниВерховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.
 
Обставини, на які посилається заявник, не підтвердилися, отже, підстав для скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року, рішення від 17 липня 2015 року та додаткового рішення від 03 жовтня 2016 року Макарівського районного суду Київської області немає.
 
Керуючись підпунктами 1, 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року, рішення від 17 липня 2015 року та додаткового рішення від 03 жовтня 2016 року Макарівського районного суду Київської області в справі за позовом ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато плюс», Головного територіального управління юстиції в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний реєстратор відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Шубіна Тетяна Яківна, про поновлення на роботі - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач    О. М. Ситнік
 
Судді:                                               Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна    О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук   Л. І. Рогач
Д. А. Гудима    І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська   О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв   О. Г. Яновська
                                             Л. М.Лобойко