ПОСТАНОВА
Іменем України

19 грудня 2018 року 
Київ
справа №814/3089/13-а
провадження №К/9901/18010/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 814/3089/13-а
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи - ОСОБА_1, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, прийняту 18 жовтня 2013 року у складі головуючого судді Брагар В.С., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, постановлену 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Бітова А.І., суддів: Милосердного М.М., Ступакової І.Г., 
І. Суть спору:
1.          У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі також - позивач, ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (далі - відповідач, ВДВС Вознесенського МУЮ у Миколаївській області), за участю третьої особи - ОСОБА_1, у якому просило:
1.1. визнати неправомірними дії ВДВС Вознесенського МУЮ у Миколаївській області щодо складання акту повторної переоцінки нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 на 50% та передачу предмету іпотеки до Миколаївської філії ТОВ «Укрспецторг групп» для організації та проведення третіх торгів;
1.2. зобов'язати відповідача скасувати акт про проведення повторної переоцінки майна боржника.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що дії державного виконавця щодо проведення повторної уцінки предмету іпотеки та передачі його на треті торги не відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач вважає, що під час проведення зазначених виконавчих дій державним виконавцем було допущено ряд порушень діючого законодавства, які призвели до порушення прав та інтересів позивача. 
3. Відповідач позов не визнав, вказуючи, що державним виконавцем під час проведення виконавчих дій вимог діючого законодавства порушено не було, він діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». В зв'язку з цим, відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справ
4. На виконанні ВДВС Вознесенського МУЮ Миколаївської  області знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №975 від 08 листопада 2010 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу      Юдіним М.А., про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задоволені вимоги ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором у розмірі 316 129,12 гривень.
5. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ України укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах.
6. Позивач не отримував з органу ДВС будь - яких повідомлень про заміну стягувача у виконавчому провадженні, однак про заміну сторони виконавчого провадження вбачається з листа відповідача від 05 листопада 2012 року №16696 про авансування витрат на оцінку нерухомого майна (ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2011 року справа № 1407/6-80/2011 задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувана у виконавчому провадженні №22980150 з ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк»).
7. 01 грудня 2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису.
8. 21 березня 2012 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна - предмету іпотеки, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1
9. Постановою державного виконавця залучено для участі у виконавчому провадженні експерта з метою проведення оцінки предмету іпотеки, згідно висновку про оцінку вартості нерухомого майна - вартість предмету іпотеки становить 196 700 гривень.
10. Державним виконавцем ВДВС Вознесенського МРУЮ, у відповідності до п.4.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, до Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області направлено для здійснення заходів щодо передачі майна на реалізацію та організації конкурсу документи щодо реалізації арештованого майна боржника.
11. Реалізація нерухомого майна була доручена Миколаївській філії ТОВ «Укрспецторг групп», яке і провело 18 березня 2013 року перші прилюдні торги з реалізації цього нерухомого майна, які не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців.
12. Державним виконавцем ВДВС було проведено уцінку предмету іпотеки на 1% та передано акт уцінки до торгівельної організації для організації та проведення прилюдних  торгів.
13. Другі прилюдні торги, призначені на 26 квітня 2013 року, також не відбулись. Державним виконавцем ВДВС після других торгів, які не відбулися проведено повторну уцінку предмету іпотеки на 50% та передано акт уцінки до торгівельної організації для організації та проведення третіх торгів після повторної уцінки предмету іпотеки за новою встановленою ціною.
14. Не погоджуючись із діями державного виконавця з винесення постанови, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
15. Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 18 жовтня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позов задовольнив.
15.1. Визнав неправомірними дії Відділу ДВС Вознесенського МУЮ Миколаївської області щодо складання акту повторної переоцінки нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 на 50 % та передачу предмету іпотеки до Миколаївської філії ТОВ «Укрспецторг групп» для організації та проведення третіх торгів.
15.2. Зобов'язав Відділ ДВС Вознесенського МУЮ Миколаївської області скасувати акт про проведення повторної переоцінки майна боржника.
15.3. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
16. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку що відповідач не мав права проводити повторну уцінку, яка відбулась та проводити дії щодо третіх торгів предмету іпотеки, оскільки кредитний договір, за яким ОСОБА_1 є іпотекодавцем було укладено 16 травня 2008 року, отже, державний виконавець зобов'язаний був керуватися статтею 49 Закону України «Про іпотеку», викладену в попередній редакції від 23 лютого 2006 року.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
17. ОСОБА_2 (особа яка не є стороною у справі) подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
18. У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що відбулись прилюдні торги на яких він придбав майно яке підлягало реалізації, за ним визнано право власності на житловий будинок та земельні ділянки призначені для його обслуговування, а тому суди мали б залучити його до участі в справі, як особу, на права якої впливає рішення суду в цій справі.
18.1. Крім того, вважає помилковим висновок суду про те, що державний виконавець повинен був керуватися статтею 49 Закону України «Про іпотеку», викладену в попередній редакції від 23 лютого 2006 року, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» не поширювався на саму дію договорів, укладених до набрання ним чинності, але він поширюється на ті санкції, які застосовуються в разі порушення договорів та процедуру продажу іпотечного майна.
19. У скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
20. Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 13 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за названою скаргою.
21. 7 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який ухвалою від 15 лютого 2018 року касаційну скаргу прийняв до провадження.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
22. Оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій скаржник зазначає про неправильне застосування судами статті 49 Закону України «Про іпотеку».
23. Надаючи правову оцінку обставинам справи, Верховний Суд зазначає наступне.
24. Згідно з частиною третьою п. 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. за № 74/5 зі змінами, якщо передане торговельним організаціям майно не буде продане протягом двох місяців, то воно підлягає переоцінці у термін не більше 10 днів. 
24.1.Державний виконавець переоцінює майно за участю представника торговельної організації у присутності стягувача і боржника чи їх представників та в строк не більше 5 днів передає акт переоцінки майна торговельній організації. Неявка стягувача або боржника не є підставою для припинення дії державного виконавця з переоцінки майна.
24.2. Аналогічна норма щодо десятиденного терміну переоцінки нерухомого майна з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, міститься також і в частині п'ятій статті 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який набрав чинності з 09 березня 2011 року.
25. Як вбачається з п. 1.4 Типового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 р. за № 68/5, організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». 
25.1. Аналогічна норма передбачена і частиною восьмою статті 54 Закону № 606-XIV, у якій зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Права та обов'язки іпотекодержателя у разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, регулюються, зокрема, статтею 49 Закону України «Про іпотеку».
26. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року №3795-IV внесено зміни до статті 49 Закону України «Про іпотеку», внаслідок чого після набрання чинності вищезазначених змін статтею 49 цього Закону передбачено, що «Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна".
27. Разом з тим, згідно п.2 р.II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.
VI. Позиція Верховного Суду
28. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір за яким ОСОБА_1 є іпотекодавцем, було укладено 16 травня 2008 року, тобто до набрання чинності вказаним вище Законом України.
29. Отже, державний виконавець зобов'язаний був керуватися статтею 49 Закону України «Про іпотеку» (викладену в попередній редакції Закону), згідно з якою за результатами перших прилюдних торгів призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більш ніж на 25%.
30. Аналізуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки стаття 49 Закону України «Про іпотеку» в даній редакції взагалі не передбачає проведення третіх прилюдних торгів та проведення другої уцінки предмету іпотеки.
31. Верховним судом відхиляються доводи скаржника про порушення судами норм матеріального та процесуального права, як такі, що спростовані матеріалами справи.
32. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
33. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
34. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
35.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
36.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.           Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О.В. Білоус
                                                                                                    Т.Г. Стрелець