Постанова  
Іменем  України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 419/7049/2012
 
провадження № 61-9356св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
представники ОСОБА_7: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
треті особи: управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Красногвардійського району м. Дніпропетровська,
представник комунального підприємства житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Красногвардійського району м. Дніпропетровська - Воронов Микола Павлович,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_7,
відповідач за зустрічним позовом - управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради,
треті особи за зустрічним позовом: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року в складі судді Дубіжанської Т. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року в складі колегії суддів: Черненкової Л. А., Петешенкової М. Ю., Пищиди М. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2012 року ОСОБА_14 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, 
ОСОБА_9, треті особи: управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (далі - УЖГ Дніпропетровської МР), комунальне підприємство житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Красногвардійського району 
м. Дніпропетровська (далі - КП ЖРЕП Красногвардійського району 
м. Дніпропетровська), про усунення перешкод у користуванні власністю.
 
Позовна заява мотивована тим, що їм на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 2008 року. Зазначене свідоцтво їм було видане на підставі розпорядження № 8/123-08 від 20 грудня 2008 року.  Указана квартира складається з трьох житлових кімнат, в яких зареєстровані вони та ОСОБА_4 з малолітнім ОСОБА_15 Однак, користуватися своїм правом на житло позивачі не можуть, оскільки на даний час у спірній квартирі проживають відповідачі, які чинять їм перешкоди у користуванні власністю. 
 
З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири, як таких, що безпідставно вселилися та проживають на їх житловій площі, без надання їм іншого житлового приміщення.
 
Заперечуючи проти позову, відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 у жовтні 2012 року звернувся до суду із зустрічним позовом, який у подальшому було уточнено, до УЖГ Дніпропетровської МР, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, про визнання недійсною приватизації.
 
Позовна заява мотивована тим, що з початку 1980-х років разом із своїми батьками та ОСОБА_8, ОСОБА_9 проживали у спірній квартирі та користувалися нею. Після смерті батьків ним спірна квартира була приватизована. Про те, що в квартирі зареєстровані відповідачі за зустрічним позовом йому та членам його сім'ї стало відомо лише після того, як вони отримали позовну заяву. Вважав, що проведена приватизація спірної квартири є неправомірною та безпідставною.
 
З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_7 просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1, видане 20 грудня 
2008 року УЖГ Дніпропетровської МР на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_16 згідно з розпорядженням органу приватизації від 20 грудня 2008 року № 8/123-08, а також визнати недійсним розпорядження органу приватизації від 20 грудня 
2008 року № 8/123-08 та визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 та 
ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
 
Справа переглядалась судами неодноразово.
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_16 20 грудня 2008 року УЖГ Дніпропетровської МР.
Визнано недійсним розпорядження органу приватизації УЖГ Дніпропетровської МР від 20 грудня 2008 року № 8/123-08.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися зі скаргою до суду касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_16 20 грудня 2008 року УЖГ Дніпропетровської МР згідно розпорядження органу приватизації від 20 грудня 2008 року № 8/123-08.
Визнано недійсним розпорядження органу приватизації УЖГ Дніпропетровської МР від 20 грудня 2008 року № 8/123-08.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що була порушена процедура приватизації квартири АДРЕСА_1, а саме: не взято до уваги те, що сім'я ОСОБА_16 ніколи не вселялася у спірну квартиру та не проживала там, а також не враховано, що у спірному приміщенні проживала сім'я ОСОБА_7, а тому існують беззаперечні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 2008 року та розпорядження органу приватизації УЖГ Дніпропетровської МР від 20 грудня 2008 року № 8/123-08.
 
У червні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи.
 
У серпні 2016 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
19 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судом установлено, що будинок № 14, розташований по вул. Чичерина в 
м. Дніпропетровську є комунальною власністю Дніпропетровської міської ради та знаходиться на балансі у КВ ЖРЕП Красногвардійського району 
м. Дніпропетровська.
Рішенням виконавчого комітету Красногвардіської районної ради 
м. Дніпропетровська від 27 липня 1990 року № 345/5 звільнені кімнати у комунальній квартирі АДРЕСА_1 у 
м. Дніпропетровську приєднані до житлової площі ОСОБА_17 з переобладнанням виходу у квартиру № 5 на склад родини з 5 чоловік, у тому числі: дружина 
ОСОБА_18, син ОСОБА_8, син ОСОБА_7, дочка ОСОБА_9 
Пунктами 2-4 указаного рішення встановлено, що житлову площу громадянина ОСОБА_19 вважати такою, що складається з 5-ти кімнат, житловою площею                      62,0 кв. м. Змінено умови договору найму житлового приміщення з ОСОБА_19 та внесено зміни в особовий рахунок згідно з рішенням, частину загальної кухні та загального коридору, належного ОСОБА_19 в комунальній квартирі № 3 надано ОСОБА_20 (зі згоди заявників) та визнано вважати квартиру № 3 окремою без зміни її житлової площі.
Відповідно довідки КВ ЖРЕП Красногвардійського району від 12 червня 2009 року № 2049 за адресою: квартира АДРЕСА_1, проживають за зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у 
м. Дніпропетровську ради від 21 червня 2007 року № 183/5 внесені зміни до попереднього рішення, а саме: скасовано пункти 1-3 рішення, залишено у користуванні ОСОБА_9 складом сім'ї дві особи, дві кімнати, загальною площею 23,10 кв. м комунальної квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано начальника КВ ЖРЕП Красногвардійського району Воронову М. І. змінити умови договору найму житлового приміщення у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача та у відповідності з даним рішенням.
Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради 
м. Дніпропетровська від 22 травня 2008 року інші житлові кімнати у квартирі № 5, за зазначеною адресою, загальною площею 70,4 кв. м, надані у користування ОСОБА_2, ОСОБА_22, ОСОБА_4 та їм видано ордер на вселення серії ІІІ за № 2948.
Розпорядженням органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 20 грудня 2008 року № 8/123-08 квартира № 5, загальною площею 70,4 кв. м, передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_22
Відповідно до довідки КВ ЖРЕП Красногвардійського району від 29 серпня 
2012 року № 1174 у приватизованій квартирі АДРЕСА_1 з 13 листопада 2007 року зареєстрована ОСОБА_2 зі складом сім'ї три особи. 
ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі на підставі ордеру виданого виконавчим комітетом Красногвардійського району у 2007 році, відповідно до змін внесених рішенням виконкому від 21 червня 2007 року № 183/5.
Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у 
м. Дніпропетровську ради від 25 грудня 2012 року № 262 до пункту 2 рішення виконкому від 21 червня 2007 року № 183/5» Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 27 липня 1990 року 
№ 345/5 «Про приєднання звільнених кімнат у комунальній квартирі АДРЕСА_1 до житлової площі ОСОБА_17» де замість номеру комунальної квартири № 5 читати № 3.
 
Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов'язки.
 
Приватизація здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції чинній на час спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
 
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
 
Пунктом 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає.
 
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. 
Окремої передачі приватизованого житла власнику законодавство не передбачає, оскільки житло фактично повинно знаходитися у володінні власника постійно.
 
Таким чином, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України (2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України (2004 року), встановивши, що сім'я ОСОБА_17 у зазначеній квартирі проживає на законних підставах з 1990 року, у той час як сім'я ОСОБА_2 ніколи не вселялась та не проживала у спірній квартирі, дійшов правильного висновку про те, що при здійсненні приватизації указаної квартири у 2008 році були порушені вимоги статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі чого обґрунтовано визнав недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_16 від 20 грудня 2008 року та розпорядження органу приватизації УЖГ Дніпропетровської МР від 20 грудня 2008 року № 8/123-08. 
Правильними є висновки судів про відмову в задоволенні частини зустрічного позову про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_23, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, за безпідставністю, оскільки, як встановлено судом, право користування житловими приміщеннями на спірну квартиру у вказаних осіб не виникло на підставі наданих їм рішень та свідоцтва про право власності. 
 
Разом з тим, у мотивувальній частині оскаржуваних рішень суди помилково зробили висновок щодо нікчемності ордеру, оскільки статтею 59 ЖК України передбачені підстави для визнання ордера недійсним, але він не може бути визнаний нікчемним, оскільки був виданий на зайняте жиле приміщення. 
 
Враховуючи те, що посилання не впливає на правильність вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення судів, виключивши з мотивувальної частини судових рішень висновки щодо нікчемності ордеру. 
 
Керуючись статтями 389, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Змінити рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                        від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області                від 23 травня 2016 року.
 
Виключити з мотивувальної частини рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року висновки про нікчемність ордеру.
 
У іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                        від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області                від 23 травня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко 
                                                                                      В. І. Журавель
В.М. Коротун
В.П. Курило