Постанова
Іменем України
 
18 грудня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 295/12833/16-ц
провадження № 61-14811св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на постанову Апеляційного суду Житомирської Області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позов мотивовано тим, що 09 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПАТ «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній було надано кредит у розмірі 23 тис. дол. США, на умовах передбачених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 07 липня 2023 року. 
 
Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. 
 
Позивач зазначає, що 27 червня 2012 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, згідно з яким останнє відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 09 липня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 
 
Через неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо своєчасного повернення суми кредиту виникла заборгованість, розмір якої станом на 04 серпня 2016 року становить 22 463,93 дол. США, що еквівалентно 557 464,89 грн. 
 
Посилаючись на викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку вищевказану заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року.
 
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року у складі головуючого-судді Щербака Д. С. позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року в розмірі 22 463,93 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року 557 464,89 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.   
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 525, 526, 530, 1050, 554 ЦК України підлягає стягненню, як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку. 
 
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що позивач, звертаючись до суду з указаним позов, пропустив позовну давність. 
 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції, подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги, що на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, і апеляційний суд не вправі був розглядати заяву про застосування позовної давності.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним,  обґрунтованими та таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, тому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.
 
За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
 
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
 
За змістом статті 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором. 
 
Суд першої інстанції встановив, що 09 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 23 тис. дол. США на умовах визначених договором строком до 07 липня 2023 року.
 
На забезпечення своєчасного виконання позичальником умов кредитного договору в цей же день між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. 
 
Крім того, 02 вересня 2010 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно за повне та своєчасне виконання позичальником його зобов'язань перед банком за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань.
 
27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю  та договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» набуло право вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 09 липня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4  
 
Згідно розрахунку, наданого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у ОСОБА_4, станом на 04 серпня 2016 року, існує заборгованість за кредитним договором в сумі 22 463,93 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року 557 464,89 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 21 201,61 дол. США, що еквівалентно 526 139,15 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 262,32 дол. США, що еквівалентно 31 325,73 грн. 
 
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року позов задоволено. 
 
Ухвалами Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у  задоволенні заяв про перегляд вищезазначеного заочного рішення з тих підстав, що відповідачі не надали будь-яких доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, на підставі яких суд може встановити обставини, що обґрунтовують заперечення відповідачів проти позову, а також інші обставини, які б вплинули на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення суду. 
 
У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року, в якій просила застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення заборгованості.  
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором у розмірі 22 463,93 дол. США. 
 
У виконавчому написі вказано, що строк платежу за кредитним договором настав достроково 23 червня 2013 року. 
 
Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.  
 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з указаним позовом про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2008 року  з відповідачів звернулось до суду 06 жовтня 2016 року. 
 
Апеляційний суд, вирішуючи спір, виходив із того, що оскільки судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення, відповідач ОСОБА_4 була позбавлена можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому дійшов висновку про прийнятність такої заяви і наявність правових підстав для її задоволення.     
 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне. 
 
За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
 
Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року, з тих підстав, що відповідачі не надали будь-яких доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, на підставі яких суд може встановити обставини, що обґрунтовують заперечення відповідачів проти позову, а також інші обставини, які б вплинули на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення суду. Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 303 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції  були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами.  
 
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, зокрема, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (частина друга статті 309 ЦПК України у редакції, що була чинною на час розгляду справи апеляційним судом).  
 
Крім того, ухвалення заочного рішення, можливе лише у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними (стаття 224 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами). 
 
Відповідач, який був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. 
 
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
 
Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду № 14-59цс18 від 17 квітня 2018 року.
 
У справі, яка переглядається ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, а саме - 30 січня 2017 року на 12-00 год, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 69). Крім того, на підставі заяви ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою від 27 січня 2017 року, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року розгляд справи було відкладено на 27 лютого 2017 року, що також свідчить про те, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду. Отже була вправі заявити про застосування позовної давності під час розгляду справи місцевим судом.
 
Апеляційний суд вищевказаних обставин не врахував, у зв'язку з чим безпідставно розглянув заяву ОСОБА_4 про застосування позовної давності, яка була подана нею на стадії апеляційного розгляду, та не звернув уваги на те, що апеляційний суд здійснює лише перевірку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. 
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційним судом помилково було скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яким відповідно до статей 525, 526, 530, 1050, 554 ЦК України стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договоромв солідарному порядку, тому воно підлягає залишенню в силі. 
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити. 
 
Постанову Апеляційного суду Житомирської Області від 23 січня 2018 року скасувати.
 
Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик