ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2018 року
 
м. Київ
справа № 542/1135/15-ц
 
провадження № 61-5922св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Стрільчука В. А., 
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ПогрібногоС. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрей Микола Андрійович,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 4 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Івка В. М., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від  22 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Омельченко Л. М., Корнієнка В. І., Карпушина Г. Л.,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом про визнання заповіту недійсним.
Зазначав, що 15 травня 2015 року його бабуся ОСОБА_7 склала заповіт, який підписаний від її імені свідками ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і посвідчений 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрей М. А., зареєстрований за реєстровим номером 612. 
Відповідно до заповіту належний ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими будівлями та приватизовану земельну ділянку, на якій вони розташовані, що знаходяться у АДРЕСА_1, вона заповідає в цілому ОСОБА_5, а інше майно, що належить або буде належати їй на день її смерті, на що вона за законом буде матиме право, вона в цілому заповідає ОСОБА_4 (позивачу у справі).
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.
Посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_7 у момент вчинення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач просив визнати заповіт недійсним.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 4 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2016 року рішення районного суду залишено без змін.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення районного суду і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам,  зокрема, показам свідків, які підписали заповіт, про те, що вони не чули волі ОСОБА_7 Вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи щодо стану ОСОБА_7 під час підписання заповіту не можна брати до уваги, адже він базується на показаннях свідків, проте стан здоров'я ОСОБА_7 під час складання заповіту вочевидь вказував на те, що вона не розуміла значення своїх дій; крім того, заповіт містить граматичні помилки у написанні прізвищ. 
Відповідач ОСОБА_5 через адвоката Головка І. І. подала відзив на касаційну скаргу, в якому мотиви касаційної скарги позивача вважає надуманими, адже всі доводи, викладені в касаційній скарзі, були досліджені при перегляді справи в апеляційному порядку; просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області ОхрейМ. А. також подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 6 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У січні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7
15 травня 2015 року нею складено заповіт, який підписаний від її імені свідками ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10
Відповідно до змісту, заповіт складений і посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрей М. А. за місцем проживання ОСОБА_7 у АДРЕСА_1. Судами встановлено, що у зв'язку з похилим віком ОСОБА_7 заповіт складений після попереднього виїзду до неї  нотаріуса та бесіди безпосередньо із нею.
Суди встановили, що через стан здоров'я- слабкий зір спадкодавця - заповіт за її проханням був зачитаний вголос свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та підписаний цими особами і свідком ОСОБА_10
Висновком судово-психіатричної експертизи від 5 лютого 2016 року, проведеної за клопотанням позивача на підставі ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року, встановлено, що ОСОБА_7 станом на час складання заповіту 15 травня 2015 року будь-яким психічним розладом здоров'я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не страждала.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі статтею 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.
За положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.
Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22 лютого 2012 року, у відповідній редакції.
Так, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою (п.1.8 глави третьої Розділу ІІ Порядку).
На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менш, ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (п.1.11 глави третьої Розділу ІІ Порядку).
Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суди установили, що через слабкий зір спадкодавця ОСОБА_7, неможливість нею самостійно прочитати та підписати заповіт, за її проханням він був зачитаний вголос свідками та підписаний свідком ОСОБА_10, про що вказано у тексті заповіту.
Отже, посвідчення заповіту при свідках та підписання заповіту іншою особою за проханням заповідача та в її присутності відповідає як положенням статтей 1248, 1253 ЦК України, так і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Підстави для визнання заповіту недійсним встановлені у статті 1257 ЦК України, за якою нікчемним  є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Недійсним заповіт може бути визнаний судом за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Установивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, прочитаний заповідачу двома свідками, підписаний свідком у присутності нотаріуса, заповідача і свідків, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з'ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті, нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема, послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б мали наслідком недійсність заповіту, касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність позовних вимог.
Суди дійшли вірного висновку про те, що сама по собі та обставина, що заповіт складений за тиждень до смерті спадкодавця, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким психічним розладом здоров'я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо виявити свою волю.
Суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, правильно встановили обставини справи, і ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права. 
Вирішуючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність передбачених статтею 1257 ЦК України підстав для визнання складеного заповіту недійсним.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають і спрямовані на зміну оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області  від 4 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                           В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов
С. О.Погрібний
О. В.Ступак