ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №820/4594/14
адміністративне провадження №К/9901/2646/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 (головуючий суддя Спірідонов М.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014    (головуючий суддя Бондар В.О., судді: Кононенко З.О., Калитка О.М.)  
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Основ'янської ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2014 №0000121702, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 77 626,25грн., з яких за основним платежем 62101грн., за штрафними фінансовими санкціями 15 525,25грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі податковий орган просить скасувати постанову      Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог Основ'янська ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області посилається на порушення судами попередніх інстанцій матеріального і процесуального права, вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій незаконними та необґрунтованими, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мали значення для справи.

Позивачем подано до суду  заперечення на касаційну скаргу, у яких ФОП ОСОБА_2 вказує, що ні в акті перевірки, ні в доводах касаційної скарги не містяться визначення дати та розрахунків, коли у позивача виник обов'язок щодо реєстрації платником ПДВ. На думку позивача, податковий орган неправомірно та безпідставно прийшов до висновку щодо реєстрації платника саме з 06.08.2011, постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та винесеними з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 призначено попередній розгляд справи на 11.12.2018.
Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, посадовими особами Основ'янської         ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.
За результатами перевірки складено акт від 13.12.2013 №2364/20-38-17-02-07/2379410555, яким встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ всього у сумі 62101 гри., у тому числі за серпень 2011 року в сумі 7505 грн., за вересень 2011 року в сумі 11318 грн., за жовтень 2011 року в сумі 10555 грн., за листопад 2011 року в сумі 10188 гри., за грудень 2011 року; неподання декларації    про майновий стан та доходи за 2 квартал 2011 року;    невключення до зазначених розрахунків за 1-4    квартали 2011 року, 1-4 квартали 2012 року виплат самозайнятим особам.
За наслідками перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення №0000121702 від 28.01.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 77626,25грн., з яких за основним платежем 62101грн., за штрафними фінансовими санкціями 15525.25грн.
Як зазначив суд першої інстанції, що підставою винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення є твердження відповідача, що ФОП ОСОБА_2 повинен був 06.08.2014 подати реєстраційну заяву до органу державної податкової служби для реєстрації його як платника податку на додану вартість. Оскільки така заява ним не була подана, то відповідно він несе відповідальність за порушення податкового законодавства на рівні зареєстрованого платника податків без права нарахування податкового кредиту та донараховує підприємцю податкові зобов'язання з ПДВ. 
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що оскільки перевищення особою сукупного доходу у сумі 300000 грн. відбулось у лютому 2012 року та позивач отримав свідоцтво платника ПДВ 14.02.2012, отже позивачем було дотримано вимоги пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.7 статті 183 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення від 28.01.2014 №0000121702 винесено з порушенням норм чинного законодавства України. 
Згідно пункту 181.1. статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі, сукупно (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм    місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
Підрозділом 8. Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що з 01.01.2011 до внесення змін до розділу XIV Податкового кодексу України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва Указ Президента України від 03.07.1998 №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (з наступними змінами) та абзац 6-28 пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" застосовуються з урахуванням таких особливостей: 
платники єдиного податку не є платниками таких податків і зборів, визначених Податковим кодексом України: податок на прибуток підприємств;    податок на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - підприємців); податок на додану вартість з операцій з постачання товарів та послуг, місце надання яких розташоване на митній території України, за винятком податку на    додану вартість, що сплачується юридичними особами, які обрали ставку оподаткування 6 відсотків; земельний податок, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності; плата за користування надрами; збір за спеціальне використання води; збір за спеціальне використання лісових ресурсів; збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності.
Відповідно до пункту 183.10. статті 183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій ФОП ОСОБА_2 з 01.10.2010 по 31.03.2011 знаходився на спрощеній системи оподаткування обліку та звітності зі сплатою єдиного податку, з 01.04.2011 перейшов на загальну систему оподаткування. 14.02.2012 зареєструвався платником ПДВ, отримав реєстраційне свідоцтво платника ПДВ №200028279.
В свою чергу, 19.08.2011 позивач на виконання вимог податкового законодавства подав до Основ'янської ОДПІ м.Харкова реєстраційну заяву платника податку на додану вартість. При цьому, згідно акту перевірки перевищення 300 тис.грн. відбулось у лютому 2012 року.
Проаналізувавши обставини справи, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що оскільки перевищення суми сукупного доходу в сумі 300000 грн. відбулось у лютому 2012 року та позивач отримав свідоцтво платника ПДВ 14.02.2012, подавши при цьому реєстраційну заяву платника ПДВ 19.08.2011. Отже, позивачем було дотримано вимоги пункту 181.1. статті 181, пунктів 183.1, 183.7 статті 183 Податкового кодексу України. Суди правомірно резюмували, що податкове повідомлення-рішення від 28.01.2014 №0000121702 винесено з порушенням норм чинного законодавства України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 72 КАС України.
Частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014     залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду