ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №750/8698/15-а
адміністративне провадження №К/9901/7612/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 750/8698/15-а
за позовом ОСОБА_2
до Чернігівської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року (у складі судді Мацедонської В.Е.),
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду, про визнання протиправним та скасування рішення - закрито провадження.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 06 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку до 10 грудня 2015 року для усунення недоліків, зазначених в даній ухвалі, шляхом надання оформленого належним чином документу про повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року апеляційну скаргу позивача повернено.
Повертаючи позивачу апеляційну скаргу суд виходив з того, що оскільки вимоги ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, у встановлений судом строк, позивачем не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунено, апеляційна скарга підлягає поверненню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 грудня 2015 року позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та направити адміністративну справу до апеляційному суду для продовження розгляду.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 03 лютого 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 750/8698/15-а та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня   2017   року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 14 вересня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 750/8698/15-а та призначив її до розгляду ухвалою від 10 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 11 грудня 2018 року. 
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року порушує право позивача на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У даній справі обмеження права доступу до суду шляхом повернення апеляційної скарги суд застосував за мотивами недотримання положень частини п'ятої статті 58 КАС України щодо підтвердження повноважень його представника на оскарження ухвали суду першої інстанції за договором від 25 серпня 2015 року, який укладався на представництво в суді першої інстанції. Між тим, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу не звернув увагу на те, що в договорі, в розділі «Окремі умови» вказано: «для виконання доручення можуть залучатися інші фахівці в галузі права без збільшення розміру гонорару. Залучений інший адвокат також, як і представник за даним договором, має право на вчинення від імені довіритеся усіх процесуальних дій, які може вчиняти сам довіритель, в тому числі повністю або частково відмовитися від позову, змінити позов, досягнути примирення, оскаржувати судові рішення». Таким чином повноваження його представника згідно договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2015 року закінчувалися оскарженням судового рішення суду першої інстанції, а не участю в засіданнях суду першої інстанції.
Від відповідача відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Згідно із частиною третьою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення), - до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статі 49 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Згідно з частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - залишений без розгляду, про визнання протиправним та скасування рішення - закрито провадження.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 06 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини п'ятої статті 58 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін.
Як встановлено судом апеляційної інстанції Договір про надання правової допомоги від 25 серпня 2015 року стосується надання правової допомоги у складанні позовної заяви на представництво в суді першої інстанції.
Тому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку до 10 грудня 2015 року для усунення недоліків, зазначених в цій ухвалі, шляхом надання оформленого належним чином документу про повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що копія ухвали про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без руху та надання строку для усунення недоліків апелянтом отримана 28 листопада 2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Однак, станом на 17 грудня 2015 року недоліки, зазначені в ухвалі, позивачем не були усунуті, а саме: не надано належним чином оформлений документ про повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу.
Таким чином, у встановлений судом строк позивачем не усунуто недоліків апеляційної скарги.
З приводу доводів касаційної скарги позивача колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції не ставилося під сумнів право позивача брати участь в адміністративному процесі через представника, однак, суд на виконання приписів статті 58 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) був зобов'язаний встановити повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу. У зв'язку із відсутністю зазначених доказів, при звернені до суду апеляційної інстанції, ухвалою від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку до 10 грудня 2015 року для усунення недоліків, зазначених в цій ухвалі, шляхом надання оформленого належним чином документу про повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу. 
Проте, позивач не скористався можливістю, у строк визначений судом апеляційної інстанції, усунути недоліки поданої апеляційної скарги, у зв'язку із чим, суд критично ставиться до твердження позивача про порушення судом апеляційної інстанції його права на доступ до суду, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки повернення апеляційної скарги є результатом недбалого ставлення особи до свої процесуальних обов'язків через невиконання ним вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відповідно до приписів частини третьої статті 189, пункту 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення), апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягала поверненню, оскільки останній не усунув її недоліки.
Згідно з частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. 
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип  наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          М.І. Гриців 
                                                                                          Н.В. Коваленко