Постанова                                                                                                Іменем України

20 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 237/695/16
провадження № 51-1975 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                     ОСОБА_1 ,
суддів                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                         за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання        ОСОБА_4 ,                                                                                             прокурора                         ОСОБА_5 ,  
засудженого                     ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                          ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №12015050690002030, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Селидівський міський суд Донецької області вироком від 09 листопада 2016 року засудив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 17 жовтня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він, за обставин, викладених у вироку, в період часу з 15:00 до 16:00 29 грудня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно завдав ОСОБА_6 чисельні удари кулаками та ногами по голові, грудній клітині, верхнім та нижнім кінцівкам, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги засудженого про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства з боку працівників правоохоронних органів.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора, зазначала про необхідність скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Засуджений та його захисник заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.  
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до положень ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Зокрема, винуватість  ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:
- наданими в судовому засіданні показаннями самого засудженого, а також потерпілої ОСОБА_9 , які не заперечували факту виникнення конфлікту перед вчиненням злочину між ОСОБА_8 і потерпілим, в результаті якого ОСОБА_8 завдав ОСОБА_6 два удари в грудну клітину;
- даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_10 у присутності двох понятих, під час якого ОСОБА_9 показала місце та обставини вчинення ОСОБА_8 злочину. Заяв та зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило;
- даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за участі засудженого ОСОБА_8 , його захисника – адвоката ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_10 у присутності двох понятих, під час якого ОСОБА_8 показав місце та обставини вчинення ним злочину. Заяв та зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило;
- даними протоколу огляду місця події, висновків судово-психіатричної, судово-медичних експертиз, тощо.
Допустимість перелічених доказів прокурором у касаційній скарзі не ставиться під сумнів.
За таких обставин, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість  ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого тапостановив мотивовану ухвалу, якою залишив його скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, зокрема ті, на які прокурор посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та мотивовано спростовані. 
Зокрема суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку органу досудового розслідування не є слушними, оскільки засуджений ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції винним себе не визнавав, а його вина у вчиненні інкримінованого злочину доведена сукупністю доказів, які не ґрунтуються на його показаннях отриманих під час досудового розслідування.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суду касаційної інстанції.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, зокрема, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.
З матеріалів кримінального провадження видно, що Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 21 вересня 2017 року в порядку ч. 6 ст. 206 КПК направив прокурору Донецької області копію апеляційної скарги ОСОБА_8 з метою перевірки викладених в ній фактів вчинення щодо нього злочину.
На підставі цієї ухвали апеляційного суду 12 жовтня 2017 року до ЄРДР внесено відомості щодо застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства та порушення права на захист під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні  №12015050690002030, із попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК, про що прокурор повідомила в судовому засіданні, яке відбувалось у суді апеляційної інстанції 17 жовтня 2017 року.
Отже, вимог ч. 6 ст. 206 КПК апеляційним судом було дотримано.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, у провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                        ОСОБА_3