ПОСТАНОВА
Іменем України

20 листопада 2018 року 
Київ
справа №802/353/16-а
адміністративне провадження №К/9901/11713/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №802/353/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року (головуючий суддя - Сало П.І.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2016 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Сапальової Т.В, суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. щодо оцінки 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_8;
1.2. визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. від 24.12.2015 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49713171;
1.3. визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. щодо повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1296/11, виданого 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження";
1.4. зобов'язати головного державного виконавця Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. повернути стягувачу вищевказаний виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".
2. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконанні у Староміському ВДВС перебуває виконавче провадження № 49713171 з виконання виконавчого листа № 2-1296/11, виданого 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці, про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 159 570 грн. В межах цього виконавчого провадження державним виконавцем прийняте рішення про реалізацію 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 яка на праві приватної власності належить боржнику. Разом із тим, співвласниками цієї квартири, окрім ОСОБА_8, є також позивач ОСОБА_1 та його рідна сестра ОСОБА_9 Частки кожного із співвласників визначені, однак в натурі не виділені. Тому, на думку позивача, виходячи з положень ст.ст. 366, 371 ЦК України, державний виконавець не мав права призначати оцінку 1/3 частини квартири майна, належної боржнику, оскільки вона ще не є окремим об'єктом цивільного обороту. Не зважаючи на це, таку оцінку відповідачем проведено. 
Крім того, державним виконавцем здійснено рецензування звіту про оцінку нерухомого майна, а отже вжито усіх заходів для передачі майна на реалізацію з електронних торгів. На думку позивача ОСОБА_1, вказані дії відповідача є протиправними, оскільки приписами цивільного законодавства чітко обумовлюється неможливість реалізації частки боржника у спільному майні, яка не виділена в натурі. Водночас, такими діями порушуються права позивача як співвласника квартири, зокрема переважне право на купівлю частки боржника. При вирішенні справи позивач просить врахувати правову позицію Верховного Суду України, наведену у постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-76цс13).
3. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про відкликання частини позовних вимог, заявлених у первісному позові, та залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. щодо повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1296/11, виданого 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці, та в частині позовних вимог про зобов'язання головного державного виконавця Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. повернути стягувачу вказаний виконавчий лист на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 60, 118).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
5. Рішення судів мотивовані тим, що під час судового розгляду справи не встановлено підстав для визнання протиправними дій заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. щодо оцінки 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 власником якої є боржник ОСОБА_8, а також визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 24.12.2015 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49713171. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2016 року.
8. Верховний Суд ухвалою від 07 травня 2018 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.
9. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.
10. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
10.1.           Судом апеляційної інстанції порушено право позивача на правову допомогу та захист, оскільки судом відхилено клопотання його представника про відкладення розгляду справу у зв'язку із неможливістю явки в судове засідання.
10.2.          Судом апеляційної інстанції протиправно відмовлено у залученні до участі у справі малолітніх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_3, які набули права власності на частки квартири, а також орган опіки та піклування. 
10.3.          Суди дійшли помилкових висновків, що норми статей 366 та 371 Цивільного кодексу України не застосовуються при вирішенні даного спору.
10.4.          Судом апеляційної інстанції не взято до уваги договір дарування частини квартири, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_10 (обдаровувана), від 24.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_10 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 20-22) та інформаційну довідку з Державного реєстру на нерухоме майно №62483983 від 01.07.2016 року, яка містить інформацію з урахуванням вищезазначеного договору (т.2а.с.23-24), а досліджено лише свідоцтво про право власності на квартиру від 30.03.1995 року та технічний паспорт.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист № 2-1296/11 про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 159 570 грн., що становить еквівалент 20 000 доларів США, та судових витрат в сумі 5720 грн., з яких 4000 грн. витрат на правову допомогу, 1600 грн. витрат пов'язаних зі сплатою державного мита та 120 грн. витрат пов'язаних із інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в суді (а.с. 75).
12. Постановами заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. від 23.12.2015 року на підставі вищевказаного виконавчого документа відкрито виконавче провадження № 49713171 та накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_8 (а.с. 76-77).
13. Постановою цього ж державного виконавця від 24.12.2015 року ОСОБА_11, яка має сертифікат № 12489/11, виданий 22.09.2011 року Фондом державного майна України, призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49713171 та зобов'язано її надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення ринкової вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 107).
14. В подальшому ОСОБА_11, як незалежним оцінювачем, проведено оцінку "ймовірної" ринкової вартості (початкову ціну при примусовій реалізації) 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є гр. ОСОБА_8, за результатами якої складено звіт № 160/15 (а.с. 12-18). Разом із тим, співвласниками цієї квартири, окрім ОСОБА_8, є також позивач ОСОБА_1 та його рідна сестра ОСОБА_9 Частки кожного із співвласників визначені, однак в натурі не виділені.
15. 02.02.2016 року на адресу Староміського ВДВС від представника боржника ОСОБА_12 надійшла заява про рецензування вищевказаного звіту (а.с. 102-103).
16. Постановою заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. від 03.02.2016 року ТОВ "Експортно-консалтинговий центр" призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49713171 з метою надання рецензії на звіт, виготовлений ФОП ОСОБА_11 про оцінку 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 101).
17. 01.03.2016 року ТОВ "Експортно-консалтинговий центр" складено рецензію на звіт про незалежну оцінку майна - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є гр. ОСОБА_8 (а.с. 19-22), про що державним виконавцем письмово повідомлено сторін виконавчого провадження (а.с. 8)
18. Позивач ОСОБА_1, який не є стороною виконавчого провадження № 49713171, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-1296/11, виданого 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці, оскаржив законність рішень та дій посадових осіб Староміського ВДВС щодо проведення в межах такого виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири по вул. Островського, 70/24 в м. Вінниці, власником якої є боржник ОСОБА_8, з метою подальшої його реалізації на електронних торгах.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
19. Конституція України.
19.1.          Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19.2.          Стаття 55. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
19.3.          Стаття 124. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
20. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
20.1.          Стаття 6. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
21. Кодекс адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 року. 
21.1.          Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване 
22. Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.
22.1.          Стаття 1. Виконавче   провадження  як  завершальна  стадія  судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  - це сукупність дій органів і посадових осіб,  визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших  органів (посадових осіб),  які провадяться на підставах,  в межах повноважень та у  спосіб,  визначених  цим  Законом,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
22.2.          Частини 1, 5 статті 52. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.
22.3.          Стаття 56. Не допускається звернення стягнення на майно,  зазначене в переліку видів майна  громадян,  на  яке  не  може  бути  звернуто стягнення  за виконавчими документами,  згідно з додатком до цього Закону.
22.4.          Частина 1 статті 58 Закону. Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
22.5.          Частини 2, 3, 4 статті 58. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
22.6.          Частина 1 статті 62. Реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.  

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
24. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, а також встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.
25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці за результатами розгляду цивільної справи № 2-1296/11/0206 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про примусове стягнення боргу видано виконавчий лист № 2-1296/11 про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 159 570 грн., що становить еквівалент 20 000 доларів США, та судових витрат в сумі 5720 грн.
26. В подальшому, в порядку виконання вищезазначеного виконавчого листа оскаржуваною постановою  заступника начальника Староміського ВДВС Заплетнюка Б.І. від 24.12.2015 року ОСОБА_11, яка має сертифікат № 12489/11, виданий 22.09.2011 року Фондом державного майна України, призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49713171 та зобов'язано її надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення ринкової вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 107).
27. В подальшому ОСОБА_11, як незалежним оцінювачем, проведено оцінку "ймовірної" ринкової вартості (початкову ціну при примусовій реалізації) 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є гр. ОСОБА_8, за результатами якої складено звіт № 160/15 (а.с. 12-18). Відповідно до відомостей, викладених у звіті № 160/15, датою оцінки є 28 грудня 2015 року.
28. Винесення відповідачем вищезазначеної постанови від 24.12.2015 року та її подальше виконання стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
29. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.
30. Судами встановлено, що під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2-1296/11, виданого 08.06.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 159 570 грн. та судових витрат в сумі 5720 грн., державним виконавцем Староміського ВДВС не виявлено коштів та інших цінностей боржника, необхідних для задоволення вимог стягувача, однак встановлено, що боржнику ОСОБА_8 належить частка у праві власності на нерухоме майно, а саме 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1
31. Таке майно не входить до переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, а тому в силу положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" на нього може бути звернуто стягнення для забезпечення примусового виконання вищезазначеного судового рішення.
32. Разом з цим позивач стверджує, що відповідно до ст.ст. 366, 371 Цивільного кодексу України вказане майно боржника не підлягає оцінці, а в подальшому і реалізації для забезпечення вимог стягувача ОСОБА_6, оскільки частка боржника у праві власності на квартиру не виділена в натурі, а отже не є окремим об'єктом цивільних прав.
33.  З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне.
34. Відповідно до статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.
У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.
У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
35. Статтею 371 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
36. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що наведені вище норми цивільного законодавства регулюють правовідносини, які виникли між кредитором і боржником та мають цивільно-правовий характер. Водночас у даному спорі правовідносини виникли в ході примусового виконання судового рішення, стосуються стягувача та боржника у виконавчому провадженні та дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа № 2-1296/11, 
Відповідно, при вчиненні виконавчих дій з примусового виконання судового рішення відповідач повинен керуватись положеннями спеціального законодавства, яким не встановлено будь-яких обмежень або заборон щодо можливості звернення стягнення на частку боржника у спільному майні, а відтак і проведення оцінки такого майна.
37. Частиною 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
38. Як вірно встановлено судами, звернення державного виконавця до суду із поданням на підставі частини 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" можливе лише в тому випадку, коли частка боржника у спільному майні є невизначеною.
39. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 30.03.1995 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради (а.с. 11), ОСОБА_8 (боржнику) на праві власності належить 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1
40. Відповідно, частка боржника у такому нерухомому майні визначена, а відтак звернення відповідача до суду з поданням про її визначення у даному випадку не вимагається.
41. Стосовно доводів касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій вимог статей 366, 371 ЦК України, колегія суддів зазначає, що дані норми поширюються на відносини між кредитором та боржником на стадії пред'явлення кредитором вимоги боржнику щодо виконання ним своїх боргових зобов'язань. Дана стадія є передумовою для звернення кредитора із відповідним позовом до суду про виділ частки майна боржника та звернення на неї стягнення за рахунок погашення боргу.
42. Разом з тим, спірні правовідносини виникли в процесі виконання судового рішення, а тому, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, підлягають регулювання відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».
43. Як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні. 
44. Помилковими є також посилання позивача на правовий висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведений у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-76цс13, оскільки вказаний вище правовий висновок Верховного Суду України стосується виключно прилюдних торгів та угод із продажу приміщень гуртожитку на прилюдних торгах, тоді як дана адміністративна справа стосується правомірності дій державного виконавця з приводу оцінки майна боржника, яка здійснена щодо визначеної частки боржника у спільної власності на квартиру (а не окремих приміщень будівлі як цілісного майнового комплексу). 
45. Як вбачається з оскаржуваних рішень, судами проаналізовано документи, що характеризують об'єкт нерухомості в цілому, якими є свідоцтво про право власності на квартиру від 30.03.1995 року та технічний паспорт на неї (а.с. 108-111).
46. Крім того, колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції вірно не взято до уваги договір дарування частини квартири, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_10 (обдаровувана), від 24.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_10 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 20-22) та інформаційну довідку з Державного реєстру на нерухоме майно №62483983 від 01.07.2016 року, яка містить інформацію з урахуванням вищезазначеного договору (т.2а.с.23-24), оскільки такий договір був укладений 24.06.2016 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.
47. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
48. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
49. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,- 
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2016 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       О.В.Білоус
                                                                      І.Л.Желтобрюх