Постанова
Іменем України
 
28 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 756/11750/15-ц
 
провадження № 61-36912св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
представник відповідача - ОСОБА_4,
треті особи: приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-1», товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ Корп Солюшнз», Київська місцева прокуратура № 5, Державна податкова інспекція в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби України у                    м. Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Апеляційного суду м. Києва                       від 20 березня 2018 рокуу складі колегії суддів: Желепи О. В.,                      Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2015 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-1»               (далі - Прат «Трест «Київміськбуд-1»), товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ Корп Солюшнз» (далі - ТОВ КМБ Корп Солюшнз»), Київська місцева прокуратура № 5, Державна податкова інспекція в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що 09 березня 1993 року між нею та              ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було розірвано 12 грудня 2015 року. За час шлюбу станом на 31 грудня 2010 року у спільну власність було набуто майно, до переліку якого, зокрема, входять майнові права на 699 948 штук простих іменних акцій емітента ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», що становить 99,9926 % від статутного капіталу емітента (номінальна вартість цінного паперу - 150 грн), загальною номінальною вартістю 104 992 200 грн, які були оформлені на відповідача.
Протягом останніх декількох років між ними триває процес поділу спільного майна подружжя. У серпні 2015 року вона дізналася, що відповідач не є власником простих іменних акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», оскільки останнім зазначені цінні папери відчужені на користь ТОВ «КМБ Корп Солюшнз».
Вважала, що вказані акції підлягають поділу шляхом виплати на її користь грошової компенсації, оскільки вказані цінні папери були відчужені без її згоди, як співвласника (без згоди дружини), а також у період дії постанови слідчих органів про накладення арешту на всі майнові активи відповідача.
Крім того, зазначала, що відповідач приховав від неї вказане майно, використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім'ї, що є підставою для збільшення розміру її частки до                        3/4 частин пакету акцій.
Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію 3/4 частин вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму 78 744 150 грн.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року              у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за час шлюбу ОСОБА_3 мав право розпорядитися належними йому на праві власності цінними паперами, які засвідчують його участь в акціонерному товаристві, без згоди позивача. На час поділу майна подружжя сторін спірні цінні папери відповідачу на праві власності не належать. Відчуження цінних паперів відбулося до розірвання шлюбу, укладеного між сторонами. Відтак, спірні цінні папери не увійшли до обсягу спільного нажитого майна подружжя, наявного на час його поділу. У рахунок оплати договірної вартості спірних цінних паперів відповідачем отримані у власність цінні папери, емітовані іншими господарськими товариствами, такі цінні папери досі залишаються у власності відповідача.
Питання щодо розміру частки подружжя у спільному майні, способу та порядку його поділу вирішуються судом після визначення обсягу спільного майна подружжя, тому з'ясуванню у цій справі не підлягають.
 
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_1, залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва                           від 23 березня 2017 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час відчуження відповідачем спірних акцій сторони вели спільне господарство, перебували у шлюбі й позивач суду не довела, що відчуження одних акцій та отримання у власність інших акцій відбулося не в інтересах сім'ї. Відтак, спірні цінні папери не увійшли до обсягу спільного майна подружжя, наявного на час його поділу, тому відсутні підстави для стягнення грошової компенсації.
Апеляційний суд також дійшов висновку про те, що учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою у статутному капіталі товариства без згоди іншого з подружжя, незважаючи на те, що відчуження акцій здійснено під час їх арешту слідчим й позивач вимог про недійсність правочину не заявляла.
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 08 квітня 2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя рішення судів попередніх інстанцій були скасовані у частині поділу акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» та направлено справу на новий розгляд у цій частині. При цьому суд касаційної інстанцій вказав, що судам належало з'ясувати, чи не передбачені статутами останніх особливості переходу права власності на іменні акції цих товариств, а, відповідно, можливість визнання за особою, якій не належать іменні акції, права власності на них. При встановленні, що позивач не може набути право власності на іменні акції, якщо такі набувались за рахунок спільних коштів подружжя, їх поділ може бути проведено шляхом виплати останній грошової компенсації, належної їй частки у вартості акцій, або виділом у рахунок вказаної частки іншого майна. Враховуючи, що у подальшому вказаний позов було залишено без розгляду, вважає, що наведені вказівки повинні були врахувати суди попередніх інстанцій у цій справі.
Вказує, що суди безпідставно послалися на те, що відповідач продав акції за час шлюбу, тому такі його дії були вчинені в інтересах сім'ї, оскільки згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного майна має бути надана у письмовій формі, а такої згоди надано не було. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
Вважає, що суди не врахували, що позивач не може набути право власності на іменні акції, якщо такі набувались за рахунок спільних коштів подружжя, їх поділ може бути проведено шляхом виплати грошової компенсації належної їй частки у вартості акцій, або виділом у рахунок вказаної частки іншого майна.
Зазначила, що у силу частини другої статті 70 СК України є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя з 1/2 до 3/4, оскільки відповідач учинив дії, направленні на приховування спільного майна подружжя, яке витратив не в інтересах сім'ї.
 
У поясненнях на касаційну скаргу, поданих у листопаді 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечувала проти доводів позивача, вважаючи судові рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими. Вказує, що висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які посилається позивач, не є обов'язковими для врахування судами у цій справі, оскільки такі висновки були викладені в рамках іншої цивільної справи.
Вважає, що суди дійшли правильного висновку про те, що учасник господарського товариства має право розпоряджатися належною йому часткою у статутному капіталі товариства на власний розсуд, без згоди другого з подружжя, тому спірні акції не увійшли до обсягу спільного майна подружжя.
Доводи позивача про відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності згідно з положенням частини другої статті 70 СК України, вважає безпідставними, оскільки судами не було встановлено відповідних умов.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Судами встановлено, що 09 березня 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінської районної державної адміністрації, актовий запис № 191 (том 1, а. с.11).
 
У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Суду сектора Буюкань,                          мун. Кішінеу з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Рішенням Суду сектора Буюкань, мун. Кішінеу від 14 травня 2015 року такий позов було задоволено 
Рішенням Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу було залишено без змін. Рішення Апеляційної палати є остаточним (том 1, а. с.131-137).
 
12 грудня 2015 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб внесено запис про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за актовим записом № 601.
 
04 березня 2011 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу цінних паперів № 2-Б-1/11, за умовами якого відчужив на ім'я останньої прості іменні акції, емітовані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», у кількості                  349 999 штук. Вказані обставини встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року, що набрало законної сили, а тому у порядку, передбаченому частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року, доказуванню не підлягають.
 
За рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року вказаний вище правочин визнаний недійсним, у порядку застосування наслідків недійсності правочину (реституції) за ОСОБА_3 визнано право власності на прості іменні акції, емітовані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», у кількості 349 999 штук, загальною вартістю 52 499 850 грн.
 
Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року за сторонами у цій справі було визнано право власності по 1/2 частині за кожним на акції ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» у кількості                        174 975 штук.
Апеляційним судом м. Києва 10 грудня 2014 року вказане рішення залишено без змін.
08 квітня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судові рішення районного суду й апеляційного суду щодо поділу акцій між подружжям скасовано, справу передано на новий розгляд.
 
У подальшому у вказаній справі позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, а у вересні 2015 року був поданий позов у справі, яка переглядається, в якому ОСОБА_1 просила захистити її права шляхом стягнення на її користь грошової компенсації.
 
Акції, грошову компенсацію за які просить стягнути позивач, були придбані за час шлюбу за спільні кошти подружжя, що не заперечується сторонами, а тому зазначене у силу частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року доказуванню не підлягало.
 
Крім того, судами було встановлено, що 08 травня 2014 року між                   ОСОБА_3 та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1397/14, за яким ОСОБА_3 відчужив на користь товариства 349 999 штук простих іменних акцій                                      ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», на загальну суму 52 499 850 грн                               (том 1, а. с. 34).
 
30 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-0914/1820, за яким ОСОБА_3 відчужив на користь товариства 349 949 штук простих іменних акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», за ціною за пакет цінних паперів у розмірі 52 492 350 грн (том 1, а. с. 35-36).
 
28 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» укладений додатковий договір № 1 до вказаного договору № БВ-0914/1820, за змістом якого розрахунок за придбані цінні папери здійснюється шляхом перерахування на користь відповідача простих іменних акцій, емітованих ПАТ «Торговий Дім «Віан» (том 1, а. с.140).
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за час шлюбу ОСОБА_3 мав право розпорядитися належними йому на праві власності цінними паперами, які засвідчують його участь в акціонерному товаристві, без згоди дружини (позивача). Під час відчуження спірних акцій сторони вели спільне господарство, перебували у шлюбі й суду не доведено, що відчуження одних акцій та отримання у власність інших відбулося не в інтересах сім'ї. Відтак, спірні цінні папери не увійшли до обсягу спільного майна подружжя, наявного на час його поділу, тому відсутні підстави для стягнення грошової компенсації. У рахунок оплати договірної вартості спірних цінних паперів відповідачем отримані у власність цінні папери, емітовані іншими господарськими товариствами, такі цінні папери досі залишаються у власності відповідача.
Питання щодо розміру частки подружжя у спільному майні, способу та порядку його поділу вирішуються судом після визначення обсягу спільного майна подружжя, тому з'ясуванню у цій справі не підлягають.
 
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
 
Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя.
 
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. 
За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. 
 
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
 
Статтею 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери.
 
Спірні цінні папери (акції) були придбані відповідачем за час шлюбу сторін та за спільні кошти подружжя, що не заперечувалося сторонами, тому не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України (частина перша статті 61 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та статті 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. 
 
За частиною першою статті 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Акція є неподільною. Порядок реалізації прав співвласників акції (акцій) визначається Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.
 
Відповідно до частини першої статті 197 ЦК України до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).
 
Закон України «Про акціонерні товариства» визначає корпоративні права як сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.
 
У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові кошти, акції та інші цінні папери.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
 
Таким чином, оскільки спірні акції є іменними, тобто персоніфікують права особи, яка є їх власником, а право акціонера є корпоративним, і надає йому право на участь в управлінні приватним акціонерним товариством, вони були придбані за час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя та                ОСОБА_1 не може набути право власності на такі іменні акції у порядку поділу спільного сумісного майна, враховуючи, що вона погодилась на виплату їй грошової компенсації замість частки у спірному майні, то її вимога про виплату такої компенсації є обґрунтованою.
 
Посилання судів на те, що відповідач відчужив спірні акції та отримав у власність інші за час шлюбу, тому неможливо встановити, що такі його дії були вчинені не в інтересах сім'ї, не впливають на заявлений спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя, як стягнення компенсації вартості частки у спільному майні, оскільки при відчуженні майна без згоди другого з подружжя таке майно враховується при поділі та не залежить від його знаходження у третіх осіб.
 
Висновки судів попередніх інстанцій про те, що для поділу майна подружжя слід встановити обсяг всього спільного майна і лише потім визначати його поділ, є безпідставними, оскільки преюдиційними судовими рішенням, які зазначені у цій постанові, а також іншими судовими рішеннями вже здійснено поділ іншого майна подружжя.
Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року у справі               № 2-461/12 (провадження № 61-28519св18) скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року й залишено без змін рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року про розподіл іншого спільного сумісного майна подружжя.
 
Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки вказаним встановленим обставинам та не врахували наведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи й помилкової відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.
 
Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для відступлення від рівності часток подружжя, зважаючи на таке.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
 
У пункті 30 вказаної вище постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя й не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою та третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Аналогічні норми містяться й у статтях 12, 81 чинного ЦПК України.
 
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довела наявність обставин, передбачених частиною другою статті 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя, що є її процесуальним обов'язком відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України 2004 року (статей 12,               81 чинного ЦПК України).
Та обставина, що відповідач відчужив акції, які були придбані за спільні кошти подружжя, без згоди своєї дружини сама по собі є підставою для врахування вартості такого майна при поділі, проте не є безумовною підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.
 
Таким чином, при стягненні грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя сторін, а саме вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів - майнових прав на 699 948 штук простих іменних акцій емітента ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» загальною номінальною вартістю 104 992 200 грн, слід виходити із загальних положень статті 70 СК України про те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
При поданні позовної заяви ОСОБА_1було сплачено 3 654 грн, за подачу апеляційної скарги вона сплатила 4 019 грн, а за подачу касаційної скарги - 7 308 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.
 
Суми сплаченого судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки колегія суддів задовольняє її позов частково (52 496 100 грн, тобто 2/3 від заявлених вимог - 78 744 150 грн), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 436 грн, за подачу апеляційної скарги - 2 679,33 грн, а за подачу касаційної скарги -                4 872 грн.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2018 року скасувати.
 
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошову компенсацію 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму                                     52 496 100 (п'ятдесят два мільйони чотириста дев'яносто шість тисяч сто) гривень.
 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання: позовної заяви у розмірі 2 436 гривень, апеляційної скарги у розмірі 2 679,33 гривень та касаційної скарги у розмірі 4 872 гривень, а всього 9 987 (дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) гривень 33 (тридцять три) копійки.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   Б. І. Гулько   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта   Ю. В. Черняк