ПОСТАНОВА
Іменем України
21 листопада 2018 року 
Київ
справа №802/20/16-а
адміністративне провадження №К/9901/11881/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 
за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,
позивача: ОСОБА_2,
відповідача 1:  представника Дмитрук Ю.Д.,
відповідача 2:  представника Довбенко М.П.,
третя особа: представник не з'явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 у складі колегії суддів: Поліщук І.М. (головуючий), Альчука М.П., Воробйової І.А. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у складі колегії суддів: Сапальової Т.В. (головуючий), Боровицького О.А., Матохнюка Д.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.          ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (надалі - ГУНП), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області  (надалі - УМВС), в якому просила:
1.1.          визнати протиправним і скасувати наказ УМВС №164 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з посади помічника начальника районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу Томашпільського районного відділу УМВС України у Вінницькій області;
1.2.          зобов'язати МВС України працевлаштувати ОСОБА_2 в органах Національної поліції у Вінницькій області на посаду рівнозначну до посади, яку вона займала до звільнення;
2.          Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2016, яку ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 залишено без змін, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1.          ОСОБА_2 перебувала на службі в органах внутрішніх справ України з вересня 1996 року. 
3.2.          З 28.03.2011 ОСОБА_2 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, яку, згідно рішення Лікарсько-консультативної комісії та наказу УМВС України у Вінницькій області №48 о/с від 31.03.2015, продовжено до 28.03.2016.
3.3.          Відповідно до пояснень старшого інспектора з кадрового забезпечення Томашпільського відділення поліції ОСОБА_10, допитаного судом першої інстанції в якості свідка, 04.11.2015 об 11:00 год. матір ОСОБА_2 повідомлено про необхідність написання ОСОБА_2 двох рапортів, а саме,  про звільнення за власним бажанням та про перехід до Національної поліції. 
3.4.          Зазначені обставини не заперечувались позивачем та підтверджуються листом ОСОБА_2 від 16.11.2015, адресованим Президенту України. 
3.5.          Заяву про прийняття на службу до Національної поліції України ОСОБА_2 не подавала, що також не заперечувалось позивачем.
3.6.          Начальником УМВС прийнято наказ від 06.11.2015 №164 о/с яким вирішено, згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнити у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_2, помічника начальника районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу на правах сектору Томашпільського районного відділу УМВС з 06.11.2015.
4.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наказ про звільнення позивача зі служби є правомірним. Суди зазначили, що мала місце повна ліквідація Томашпільського районного відділу УМВС, у зв'язку з чим усі працівники даного органу підлягали звільненню через скорочення штатів. Наголосили, що позивач не подала заяви про прийняття на службу до органів поліції. Вказали, що на позивача не поширюються гарантії, визначені частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, оскільки відбулась ліквідація УМВС, а позивач, фактично, відмовилась від подальшого працевлаштування. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Позивач подала касаційну скаргу на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
5.1.          Аргументи скаржника полягають у тому, що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неправильно застосували норми матеріального права і порушили норми процесуального права. Скаржник вважає, що Кодексом законів про працю України передбачено пряму заборону звільнення жінок, які виховують дітей до шести років (за наявності медичного висновку). Також, скаржник посилається на пункт 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, норми якого покладені в основу прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача, яким передбачено, що матері користуються всіма правами і пільгами встановленими законодавством. 
6.          Відповідачі подали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять залишити її  без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
6.1.          На обґрунтування заперечень вказують, що оскаржувані судові рішення постановлені на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції: 
7.          Конституція України:
"Стаття 43. &l
8.          Кодекс законів про працю України (надалі - КЗпП України):
Стаття 3. Регулювання трудових відносин
"Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами".
Стаття 179. Відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною
"…У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку".
Стаття 184. Гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок 
і жінок, які мають дітей
"…Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору".
9.          Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII):
Розділ XI
ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
"1. Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:
1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;
2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.
…4. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
…8. З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
9. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
10. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
11. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону".
10.          Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин):
Стаття 18. Проходження служби в міліції
"Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України".
11.          Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом     органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення):
"10. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням
…17. Вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством".
…24. У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
…64. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):
…г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі".
12.          Постанова Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (надалі - Постанова):
"1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи     Національної поліції за переліком згідно з додатком 1.
2. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2".
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги: 
13.          Закон №580-VІІІ опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм, визначених пунктом 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення"). 
14.          Тобто, тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, що виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, передбаченим Законом №580-VІІІ, могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 06.11.2015.
15.          Враховуючи приписи пунктів 9-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ та підпункту "г" пункту 64 Положення, працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення,      за умови відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, перебування працівника міліції у відпустці чи на лікарняному не слугувало перешкодою для його звільнення з зазначених підстав.
16.          Як встановлено судами попередніх інстанцій на основі досліджених під час розгляду справи доказів, до закінчення визначеного Законом №580-VІІІ строку позивач не подала заяви про прийняття її на службу в поліцію.
17.          Разом з тим, судами попередніх інстанцій з'ясовано ту обставину, що на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів остання перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, наданій відповідно до частини 6 статті 179 КЗпП України і відтак  на неї поширювались гарантії передбачені частиною 3 статті 184 цього Кодексу.
18.          Зокрема, дана норма встановлює заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох (шести) років і передбачає можливість їх звільнення лише в разі повної ліквідації підприємства та за умови обов'язкового працевлаштування. 
19.          Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 по справі №21-8а15 і Верховний Суд не вбачає підстав відступати від неї. 
20.          Необхідність поширення на позивача вказаних гарантій не суперечить вимогам Закону №580-VІІІ, оскільки прямо передбачена ним. Так, пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ закріплено можливість застосування актів законодавства, прийнятих до набрання чинності цим Законом, яким у свою чергу є Положення. Згідно з пунктів 10, 17 Положення, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються усіма правами і пільгами встановленими законодавством, а отже і гарантіями, визначеними частиною 3 статті 184 КЗпП України. 
21.          Також, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.       Висновки аналогічного змісту наведені у постановах Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі №21-237а11 та від 28.10.2014 у справі №21-484а14 і колегія суддів не вбачає підстав відступати від них. 
22.          Таким чином, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням законодавства.
23.          Враховуючи приписи пункту 24 Положення, позивач підлягає поновленню на попередній посаді помічника начальника районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу на правах сектору Томашпільського районного відділу УМВС. Законодавчі підстави для зобов'язання МВС України працевлаштувати позивача до органів Національної поліції у Вінницькій області на рівнозначну посаду відсутні. 1.
24. Окрім того, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, УМВС не ліквідоване в якості юридичної особи як станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, так і станом на час її розгляду Верховним Судом. 
25.          Згідно частин 1, 3 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
26.          Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача з посади, поновлення позивача на посаді неправильно застосували норми матеріального права, а саме, допустили неправильне тлумачення норм КЗпП України, Закону №580-VІІІ та Положення, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідній частині і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
27.          Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що      суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
28.          Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання МВС України працевлаштувати ОСОБА_2      в органах Національної поліції у Вінницькій області на посаду рівнозначну до посади, яку вона займала до звільнення правильно застосували норми матеріального права і не допустили порушень норм процесуального права, що є підставою для залишення оскаржуваних судових рішень у відповідній частині без змін.
29.          З огляду на це, касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково. 
ПОСТАНОВИВ:
30. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
31.Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №802/20/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії скасувати в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
32. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_2, помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу (на правах сектору) Томашпільського районного відділу УМВС України у Вінницькій області, з 06.11.2015.
33. Поновити ОСОБА_2 на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу (на правах сектору) Томашпільського районного відділу УМВС України у Вінницькій області з 07.11.2015.
34. В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №802/20/16-а залишити без змін.
35. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................
В.М. Шарапа
В.М. Бевзенко 
 Н.А. Данилевич ,
Судді Верховного Суду