У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ^[1]
 
11 грудня 2018року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши в судовому засіданні подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172–6 КУпАП, відносно ОСОБА_4 за його апеляційною скаргою на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року із Закарпатського апеляційного суду до іншого апеляційного суду, 
 
в с т а н о в и в:
 
До Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) надійшло подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), відносно ОСОБА_4 за його апеляційною скаргою на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року із Закарпатського апеляційного суду до іншого апеляційного суду.
Подання мотивовано тим, що в новоствореному Закарпатському апеляційному суді в судовій палаті з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення працює лише двоє суддів, які до того ж заявили самовідводи щодо розгляду цієї апеляційної скарги, що унеможливлює утворення складу суду. При цьому зазначено, що з огляду на неврегульованість нормами КУпАП питання передачі справ про адміністративні правопорушення застосуванню за аналогією закону підлягають положення КПК України.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання апеляційного суду, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. 
Заяв про відкладення розгляду подання апеляційного суду не надходило. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені в поданні, колегія суддів дійшла висновку, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
 
ОСОБА_4 , подав 23 липня 2018 року апеляційну скаргу на вказану постанову, намагаючись її оскаржити, а апеляційний розгляд з дня отримання матеріалів судом, 24 липня 2018 року, так і не відбувся.
 
20 вересня 2018 року Апеляційний суд Закарпатської області звертався до Верховного Суду із поданням про направлення вказаних матеріалів справи до іншого апеляційного суду у зв`язку з неможливістю утворити склад суду, оскільки всі шестеро суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) заявили самовідводи, які було задоволено постановами.
30 жовтня 2018 року Верховний Суд ухвалою відмовив у задоволенні цього подання на підставі того, що в новоствореному 03 жовтня 2018 року Закарпатському апеляційному суді автоматизований розподіл вказаних матеріалів не здійснювався.
 
У поданні Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, що розглядається, наголошується на неможливості утворити склад суду для розгляду апеляційної скарги у вказаних матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до Указу Президента від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» до Закарпатського апеляційного суду переведено сім суддів, з яких до складу палати з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення включено лише двох – ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . 
Водночас ці ж судді не можуть брати участі в розгляді цієї апеляційної скарги, оскільки постановами від 13 листопада 2018 року та від 16 листопада 2018 року задоволено заявлені ними самовідводи.
Отже, порушене у поданні питання про зміну територіальної підсудності, є достатньо мотивоване.
 
Щодо застосування відповідних норм процесуального закону, то Суд виходить з такого.
Нормами КУпАП не передбачено вирішення судом питання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення з одного суду до іншого, втім і заборони на застосування за аналогією іншого закону в процесуальних питаннях, що не врегульовані КУпАП, цей Кодекс не містить.
Для вирішення таких процесуальних питань можливо застосувати аналогічні процедури з кодексу, що вирішує процесуальні питання щодо кримінальних правопорушень.
Під процесом, як правило, розуміється правозастосовна діяльність. Окремі види правозастосовної діяльності вважаються відносно самостійними процедурами, а саме кримінальний, цивільний, господарський процес, але це не спростовує їх універсальності. На користь чого свідчить те, що норми КПК України регулюють не тільки правовідносини, пов`язані з реалізацією положень закону України про кримінальну відповідальність, але й цивільні правовідносини (статті 127–130 глави 9 «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов»), правовідносини, пов`язані із вчиненням адміністративних правопорушень (стаття 330 «Заходи до порушників порядку судового засідання») тощо.
Також Європейський суд з прав людини до кримінально-правових відносить й окремі види адміністративних правопорушень, розуміючи таким чином межі кримінально-правової сфери розуміючи значно ширше, ніж національні юрисдикції держав – членів Ради Європи.
З огляду на викладене Суд вважає можливим застосувати принцип аналогії для вирішення процесуального питання, пов’язаного з передачею матеріалів справи про адміністративне правопорушення до іншого суду.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду.
Згідно з ч. 3 зазначеної статті питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
 
З огляду на застосовані Судом у цій справі положення процесуального закону в разі неможливості утворити склад суду для розгляду апеляційної скарги за викладених обставин, що не дають особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, реалізувати свого права на оскарження судового рішення та мати доступ до правосуддя із дотриманням загальних засад його здійснення подання апеляційного суду підлягає задоволенню, а матеріали справи – передачі з одного суду апеляційної інстанції до іншого, який є найбільш територіально наближеним судом, а саме до Львівського апеляційного суду.
Керуючись ст. 34 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Подання Закарпатського апеляційного суду задовольнити.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_4 за його апеляційною скаргою на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року передати на розгляд до Львівського апеляційного суду.
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                             ОСОБА_3 

[1] Провадження № 51-8971впс18
   Суддя-доповідач в суді касаційної інстанції ОСОБА_1