Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 736/1162/16-ц
 
провадження № 61-18290св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_4,
заінтересована особа - Корюківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Чернігівської області,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року у складі судді Капапути О. О. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Шевченка В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - Корюківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Чернігівської області (далі - Корюківське об'єднане УПФУ), про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила встановити факт належності їй трудової книжки колгоспника № 38 та факт її роботи дояркою (оператором машинного доїння). Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_4посилалася на те, що у трудовій книжці вказане її дівоче прізвище «Черниш», яке після укладення нею шлюбу не було змінене у встановленому законом порядку. Крім цього, у період з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1998 року вона виконувала роботу доярки (оператора машинного доїння), а не майстра машинного доїння, як зазначено у трудовій книжці. Встановлення цих фактів необхідне їй для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах.
 
Представник Корюківського об'єднаного УПФУ заперечував проти встановлення факту роботи заявника дояркою (оператором машинного доїння) у певний період, оскільки такий факт повинен встановлюватися відповідною комісією. Тому просив заяву в цій частині залишити без розгляду.
 
Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4 в частині вимог про встановлення факту роботи дояркою (оператором машинного доїння) залишено без розгляду.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки встановлення факту роботи дояркою (оператором машинного доїння) заперечується Корюківським об'єднаним УПФУ, що свідчить про наявність спору про право, то заява в цій частині підлягає залишенню без розгляду.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті є правильними. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
 
У січні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2016 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спір про право між ОСОБА_4 та Корюківським об'єднаним УПФУ відсутній. Трудовий спір щодо зобов'язання вчинити певні дії (належним чином оформити трудову книжку) міг виникнути лише між заявником та її роботодавцем - Колективним сільськогосподарським підприємством «Ударник» (далі - КСП «Ударник»), яке ліквідоване. Оскільки ОСОБА_4 позбавлена можливості подати позов до роботодавця, то вона скористалася правом звернення до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
19 квітня 2018 року справу № 736/1162/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло. 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 234 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 234, частини другої статті 256 ЦПК України 2004 року суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.
 
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
 
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
 
Судами встановлено, що в період з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1998 року заявник працювала у КСП «Ударник», яке 10 липня 2000 року було ліквідоване.
 
Відповідно до абзацу 5 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, який регламентує особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників, у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
 
Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
 
Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 
Виходячи із зазначеного, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи, що і було зроблено місцевим судом.
 
Так, у судовому засіданні судом першої інстанції виявлено, що встановлення факту роботи дояркою (оператором машинного доїння) необхідне ОСОБА_4 для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому зазначений факт не визнається Корюківським об'єднаним УПФУ та в передбаченому законом порядку не встановлений.
 
Таким чином, виявивши спір про право, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати неправильним застосування судами норм процесуального права при постановленні оскаржуваних ухвал.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України»).
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5залишити без задоволення.
 
Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов