ПОСТАНОВА
Іменем України

15 січня 2019 року 
Київ
справа №464/6108/16-а
адміністративне провадження №К/9901/35138/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 (головуючий суддя Ніколін В.В., судді: Багрій В.М., Качмар В.Я.)  
у справі №464/6108/16-а за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування протоколу про порушення митних правил від 14.06.2016 №2362/20910/16, а також постанови у справі про порушення митних правил  від 27.07.2016 №2362/20910/16, якою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500грн.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016 позов задоволено частково. Постанову у справі про порушення митних правил від 27.07.2016 №2362/20910/16  визнано протиправною та скасовано.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 постанову Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 оскаржив її у касаційному порядку. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 та залишити в силі постанову Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції правомірно скасована постанова про порушення митних правил через пропущення строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірно не визнано порушення митного режиму «транзит», як нетриваюче порушення, а митним органом не доведено, що порушення митного режиму може тривати більше строку, встановленого Митним кодексом України. На думку позивача, суд апеляційної інстанції помилково не врахував норми матеріального права, передбачені Митним кодексом України та дійшов помилково висновку, що правопорушення є триваючим. ОСОБА_2 не погоджується із застосуванням до нього адміністративного стягнення за порушення митних правил, шляхом накладення адміністративного штрафу у розмірі 8500грн.

У свою чергу, Львівська митниця ДФС подала до суду заперечення на касаційну скаргу, де посилається на положення частини першої статті 467 Митного кодексу України та звертає увагу, що дана стаття не визначає виключного переліку триваючих правопорушень. Відповідач вказує, що невивезення автомобілів, які перебувають під митним контролем і щодо яких існує обов'язок вивезення за межі митної території України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, властивою триваючим правопорушенням.

Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2019 призначено попередній розгляд справи  №464/6108/16-а на 15.01.2019.
Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.06.2016 посадовою особою м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.
На підставі вказаного протоколу заступником начальника Львівської митниці ДФС було винесено постанову у справі про порушення митних правил від 27.07.2016 №2362/20910/16, відповідно до якої, позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн. 
Судами з'ясовано, що як вбачається з оскаржуваної постанови 13.07.2015 через митний пост «Рава Руська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб «Jeep Cherokee», в митному режимі «транзит». Зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 14.06.2016 вивезений не був. 
Задовольняючи частково позов та скасовуючи постанову у справі про порушення митних правил  від 27.07.2016 №2362/20910/16, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення,  а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Суд дійшов висновку, що адміністративне стягнення за порушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, мало би бути виявлене та могло бути накладене не пізніше 6 місяців з дня вчинення порушення. Однак, відповідачем пропущено строк накладення адміністративного стягнення, у зв'язку із чим спірну постанову слід скасувати.
Суд апеляційної інстанції прийняв у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовив та вказав, що судом першої інстанції, при винесені постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі, висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права. Враховуючи те, що факт виявлення правопорушення мав місце 14.06.2016, то оскаржувана постанова винесена в межах встановленого законом шестимісячного строку накладання адміністративного стягнення.
Правовідносини у справі регулюються Митним кодексом України (далі - МК України). 
Спірним питанням у даній справі є правомірність застосування до позивача адміністративного стягнення за порушення митних правил, яке полягає у недотриманні строку транзитного перевезення транспортного засобу, в частині строку його застосування, що є правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 МК, триваючим.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб. Частиною другою цієї статті встановлено, що до цього строку не включаються 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
Частиною першою статті 192 МК України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Згідно частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до положень частини першої статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених  частиною третьою статті 469,  статтею 470,  частиною третьою статті 478,  статтею 481  цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Як визначено частиною третьою статті 470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивачем перевищено встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України 10-денний строк, що за диспозицією норми частини третьої статті 470 МК України, тягне накладення штрафу.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14.06.2016 №2362/20910/16, складеного старшим державним інспектором ВМО №3 м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС Приходько Д.Л., виявлено порушення позивачем правил ввезення транспортного засобу на митну територію України.  Оскільки, 13.07.2015 близько 13.30 год. через митний пост «Рава Руська» Львівської митниці ДФС каналом, позначеним символом зеленого кольору («зелений коридор») ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб «Jeep Cherokee», VIN НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, в митному режимі «транзит». 
Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 14.06.2016 не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства - не поміщений.
Отже, як встановлено судами попередніх інстанцій, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України, виконаний не був.
Статтею 522 МК України  передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статями  468-470,  474,  475,  477-481,  485  цього  Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Згідно з частиною 1  статті 467 МК України  якщо справи про порушення митних правил відповідно до  статті 522 цього Кодексу  розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а  у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями  469,  477-481,  485  цього  Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що положення частини першої статті 467 МК України передбачають перелік триваючих порушень митних правил, який не є вичерпним.
Так, з логічно-граматичного аналізу даної норми висновується, що перелік триваючих порушень, наведений у ній, є орієнтовним. Крім того, щодо характеру триваючих порушень митних правил, Верховний Суд зазначає таке.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень є лише конкретизуючим щодо окремих статей. При цьому, приписи  МК України  не містять визначення триваючого правопорушення.
Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01.12.2003 № 22-34-1465, триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою, припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності.
Такі правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.
Відповідно до листа Мін'юсту України від 17.07.2007 № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.
Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим  невиконанням встановленого МК України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані триваючого, безперервного порушення закону, яке проявляється у вигляді протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер. 
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач ввіз на територію України транспортний засіб 13.07.2015, щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку. Перевищення встановленого   строку тягне за собою накладення адміністративного стягнення. Втім, адміністративне стягнення за порушення митних правил у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. У даній справі, правопорушення вчинене позивачем, виявлено працівниками митного органу та оформлено протоколом 14.06.2014, а постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята 27.07.2016, що не порушує встановлені МК України строки.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду