ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2019 року 
Київ
справа №648/931/17
адміністративне провадження №К/9901/22144/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В., 
суддів - Шарапи  В.М., Желтобрюх  І.Л., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Вербицька  Н.В., судді - Джабурія  О.В., Крусян  А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №  3 Управління патрульної поліції у місті Херсоні лейтенанта поліції Альохіної Ольги Володимирівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №  3 Управління патрульної поліції у місті Херсоні (далі - УПП у місті Херсоні) лейтенанта поліції Альохіної  О.В. (далі - інспектор Альохіна  О.В.) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив: 

- визнати протиправними дії інспектора Альохіної  О.В. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;
- скасувати постанову від 25 березня 2017 року АР №  870124 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 березня 2017 року у місті Херсоні по проспекту Святих Кирила та Мефодія, керуючи автомобілем «PEUGEOT 307», номерний знак «НОМЕР_1», був зупинений інспектором Альохіною  О.В., якою винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення підпункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху України. У вказаній постанові зазначено, що позивач здійснив зупинку-стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Позивач вважає вказану постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки він не міг завчасно побачити вказаний дорожній знак, у зв'язку із наявною на той момент дорожньою обстановкою. Скаржник зазначив, що рухаючись у лівій смузі для руху не помітив дорожній знак забороняючий зупинку, через автомобіль «Газель», який рухався попереду нього та обмежував оглядовість. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що здійснивши зупинку по вказаному проспекті він не створив аварійної обстановки, суспільної небезпеки, а тому інспектор повинна була звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення. Також, позивач стверджує, що вказаний дорожній знак встановлений лише з одного боку дороги, тобто з порушенням норм та державних стандартів.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 21 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- скасовано постанову від 25 березня 2017 року АР №  870124 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за частиною першою статті 122 КУпАП. 

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасовано постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 21 червня 2017 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 21 червня 2017 року залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що дійсно 25 березня 2017 року, керуючи автомобілем «PEUGEOT 307», номерний знак «НОМЕР_1» здійснив зупинку у місті Херсоні по проспекту Святих Кирила та Мефодія. Разом з тим, позивач вважає, що суд апеляційної інстанцій не дав належної оцінки обставинам, що стали причиною невиконання ним вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Позивач зазначає, про відсутність вини у його діях, оскільки не помітив вказаний дорожній знак, у зв'язку із обмеженою оглядовістю, спричиненою вантажним автомобілем, що рухався попереду нього. Враховуючи зазначене, відповідач повинен був застосувати положення статті 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням або винести постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення. Додатково позивач зазначив, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з численними порушеннями вимог статті 283 КУпАП. Так, в оскаржуваній постанові невірно вказано місце вчинення правопорушення, населений пункт, в якому проживає позивач та марку автомобіля, а також не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. 

Крім того, позивач стверджує, що притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання вимог дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено" є неправомірним, оскільки вказаний дорожній знак на місці його зупинки по проспекту Святих Кирила та Мефодія у місті Херсон, встановлено з порушенням пункту 10.2.4 Національного стандарту України "Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014" (далі - ДСТУ 4100-2014). Дорожній знак, порушення вимог якого стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, розташований з правого боку дороги. Однак, ділянка дороги по проспекту Святих Кирила та Мефодія у місті Херсон, де здійснив зупинку ОСОБА_1 має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, при цьому дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" не продубльований з лівого боку дороги, що свідчить про порушення правил встановлення дорожніх знаків.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Шарапи  В.М., Желтобрюх  І.Л.

УПП у місті Херсоні скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 25 березня 2017 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №  870124, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

У постанові зазначено, що 25 березня 2017 року о 10 год. 15 хв. у місті Херсоні по вулиці Кирила та Мефодія, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «PEUGEOT 307», номерний знак «НОМЕР_1», здійснив зупинку-стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив підпункт 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення ним не заперечується, однак постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена з порушенням вимог, встановлених статтею 283 КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Одеський апеляційний адміністративний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог виходив з того, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковими. Суд зазначив, що вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення ним не заперечується. При цьому, порушення вимог статті 283 КУпАП під час винесення постанови від 25 березня 2017 року АР №  870124 про які зазначає позивач, є лише технічними помилками при складанні вказаної постанови, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними та зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №  580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №  580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 8.4. (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до підпункту 3.34 пункту 33.3 «Заборонні знаки» розділу 33 ПДР України - «Зупинка заборонено», дорожній знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 не заперечує факт зупинки у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», однак стверджує, що такий дорожній знак на вказаній ділянці дороги встановлений з порушення вимог пункту 10.2.4 ДСТУ 4100-2014, а саме встановлений лише з одного боку дороги.

Національний стандарт України "Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014 поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на автомобільних дорогах і вулицях згідно з Правилами дорожнього руху, а також правила їх застосування на всіх дорогах, що експлуатують та будують.

Пунктом 10.2.4 вказаного Стандарту передбачено, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Згідно пункту 10.5.29 ДСТУ 4100-2014, знак 3.34 «Зупинку заборонено» потрібно застосовувати, щоб заборонити зупинки транспортних засобів, і його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону. На ділянках доріг із кількістю смуг для руху в одному напрямку не менше двох знаків 3.34 «Зупинку заборонено» потрібно застосовувати там, де, в залежності від інтенсивності руху (таблиця 26), під час об'їзду транспортних засобів, що зупинилися, створюється підвищена небезпека зіткнень. Знак 3.34 потрібно встановлювати з обох боків дороги у місцях перетину її повітряними лініями електропередачі напругою 330 кВ і більше на відстані не менше ніж 10 м від межі охоронної зони цих ліній. 

Суд апеляційної інстанції, дослідивши надане позивачем фото з місця правопорушення, посилаючись на положення пункту 10.5.30 ДСТУ 4100-2014 зазначив, що дорожній знак 3.34 застосований разом із табличкою 7.4.4., а тому відповідає вимогам вказаного стандарту. 

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано оцінку вказаним обставинам, не досліджено організацію дорожнього руху на ділянці дороги, де здійснив зупинку ОСОБА_1 та не перевірено чи забороняючий зупинку знак 3.34 встановлений з дотриманням вимог ДСТУ 4100-2014, а саме пункту 10.2.4, на порушення вимог якого посилається позивач.

З огляду на приписи статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, далі - КАС України), обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Однак, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин Суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При цьому, Суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 21 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                                     В.М.Шарапа

                                                                                                    І.Л.Желтобрюх