Постанова
Іменем  України
 
26 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 591/507/17
провадження № 61-26899св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,
відповідач - ОСОБА_4, 
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Моторне (транспортне) страхове бюро України, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення апеляційного суду Сумської області                     від 09 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Універсальна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,               ОСОБА_6, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБ України), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання договору обов'язкового страхування недійсним. 
Позов мотивовано тим, що 07 листопада 2015 року о 14 год 00 хв. на автодорозі Суми-Полтава, поблизу міста Суми, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля NissanAlmera, державний номерний знак                 НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6 та автомобіля «ВАЗ 21124», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5
В цей же день о 15 год 01 хв. між ОСОБА_4 та позивачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які керують забезпеченим транспортним засобом ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_2.
Посилаючись на положення пункту 1 частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 203, 215, 998 ЦК України, позивач просив визнати указаний вище договір обов'язкового страхування недійсним з тих підстав, що він був укладений після настання страхового випадку.
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 09 червня 2017 року позов ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» задоволено.
Визнано договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс)                            № АЕ/5662160 з терміном дії з 07 листопада 2015 року по 06 листопада                 2016 року недійсним з моменту укладення.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.
Рішення районного суду мотивовано тим, що суду надано належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що оспорюваний договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс)  № АЕ/5662160 з терміном дії з 07 листопада 2015 року по 06 листопада                 2016 року укладено після настання страхового випадку, а тому порушене право страхової компанії, яка здійснила страхове відшкодування за вказаним полісом, підлягає відновленню шляхом визнання вказаного договору страхування недійсним з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статтею 998 ЦК України.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 09 червня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Страхова Компанія» «Універсальна» відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що сам по собі факт звернення до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з вимогою про здійснення страхового відшкодування за страховим випадком, який відбувся до набрання чинності оспорюваним договором страхування та виплата у зв'язку з цим страхового відшкодування не свідчить про те, що цей страховий випадок передбачений цим договором та не вказує на недотримання сторонами договору вимог закону в момент його укладення. 
У вересні 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року, залишити в силі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 09 червня 2017 року.  
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з недотриманням норм матеріального права, зокрема, статей 203, 215, 640,                 998 ЦК України та статті 29 Закону України «Про страхування», а також із порушенням норм процесуального права, статей 5, 10, 22, 57, 60, 336, 339 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).
У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу в яких зазначила, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам, підстав для його скасування не має.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Суди встановили, що 07 листопада 2015 року приблизно 14 год 30 хв. на автодорозі Суми-Полтава, поблизу міста Суми, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21124», державний номерний знак                   НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля NissanAlmera, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6
Згідно з довідкою старшого слідчого СРВП СВП ГУНП в Сумській області                 від 11 листопада 2015 року 07 листопада 2015 року о 14 год 40 хв. до чергової частини Сумського районного відділення поліції СВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася поблизу міста Суми.
Також суди встановили, що 07 листопада 2015 року між ПАТ «СК Універсальна» та ОСОБА_4 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/5662160 строком з 07 листопада 2015 року до 06 листопада 2016 року (а. с. 8, 32).
Пунктами 2, 7 цього договору передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу                        ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_2 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Крім того, на страховому полісі є відмітка про те, що поліс набуває чинності з моменту внесення страхового платежу в повному обсязі на розрахунковий рахунок страховика.
Згідно з чеком № 4305АЗС ПП «ОККО-Нафтопродукт» страховий платіж за цим договором був здійснений 07 листопада 2015 року о 15 год 01 хв. (а. с. 9).
Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 30 червня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено вину ОСОБА_5 у вчиненні вказаного ДТП та на підставі статті 38 КУпАП закрито провадження відносно                ОСОБА_5 за статтею 124 КУпАП, у зв'язку із закінченням тримісячного строку притягнення його до адміністративної відповідальності (а. с. 34).
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування ? це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Частинами першою, другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. 
Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у                    статті 18 Закону України «Про страхування», відповідно до якої для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті                 998 ЦК України, якою передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.
Вирішуючи спір, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що за змістом договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який в силу частини першої статті 983 ЦК України набрав чинності 07 листопада 2015 року о 15 год 01 хв., страховим випадком в його розумінні є подія (дорожньо-транспортна пригода), яка ймовірно може настати у майбутньому і на випадок якої страхується цивільно-правова відповідальність, що відповідає вказаним вище вимогам закону.
Сам по собі факт звернення до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з вимогою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку, який відбувся до набрання чинності договором страхування, та проведення у зв'язку з цим страхової виплати, не вказує на недотримання сторонами договору вимог закону в момент його вчинення.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджуються з такими висновками апеляційного суду, які відповідають встановленим у справі обставинам та наданим доказам, рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Інші доводи касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень Верховного Суду. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська