Постанова
Іменем України
 
28 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 473/4413/17
 
провадження № 61-40320св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Вознесенська місцева прокуратура Миколаївської області в інтересах держави в особі Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської,
відповідач - ОСОБА_4,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2018 року у складі колегії суддів: Галущенка 0.1., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Вознесенська РДА), Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру) до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, укладеного 08 травня 2009 року Вознесенською РДА з ОСОБА_4, останньому на 10 років була передана у користування земельна ділянка площею 143,33 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби.
За умовами договору орендар зобов'язався використовувати земельну ділянку виключно за цільовим призначенням.
Перевіркою, яка проведена у рамках кримінального провадження № 1201*********1194 20 червня 2017 року та 27 липня 2017 року, прокуратурою встановлено, що земельна ділянка засіяна ячменем та соняшником для товарного сільськогосподарського виробництва.
Прокурор вважав, що порушення цільового використання земельної ділянки є істотним, оскільки сторони заздалегідь при укладенні договору встановили обмеження щодо використання землі виключно за цільовим призначенням, що є підставою для дострокового розірвання договору. Ураховуючи наведене, прокурор просив суд достроково розірвати договір оренди землі, укладений 08 травня 2009 року на 10 років між Вознесенською РДА та ОСОБА_4, та зобов'язати його повернути земельну ділянку у розпорядження держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області                   від 22 березня 2018 року у складі судді Лузан Л. В. у задоволенні позову керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з боку відповідача відсутнє істотне порушення умов договору оренди земельної ділянки, як підстава згідно зі статтею 651 ЦК України для його розірвання в односторонньому порядку, оскільки заборгованість по сплаті орендної плати відсутня, а прокурором не доведено можливості отримання орендної плати у більшому розмірі, визначеному як за користування землями сільськогосподарського призначення, без зміни цільового призначення земельної ділянки. Тобто вказані обставини виключають можливість того, що позивач був позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки.
Крім того, порушення відповідачем земельного законодавства не було тривалим, носило одноразовий характер та було усунуто у строки, відповідно до припису від 27 липня 2017 року. При цьому докази настання негативних наслідків внаслідок таких дій відповідача відсутні.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня                 2018 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задоволено. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2018 року скасовано. Позов керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області задоволено. Достроково розірвано договір оренди землі, укладений 08 травня 2009 року на 10 років між Вознесенською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4, зареєстрований у Вознесенському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії Держгеокадастру 08 травня 2009 року за      № 040901100007, за яким була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 143,33 га пасовищ, з грошовою оцінкою вартості                  666 638,1 грн із земель запасу, у межах території Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.
Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею                     143,33 га, що розташована у межах території Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в ході судового розгляду належними й допустимими доказами доведено факт істотного порушення відповідачем умов договору оренди, що згідно зі статтею 651 ЦК України є підставою для дострокового розірвання договору, з поверненням земельної ділянки, згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про оренду землі», орендодавцеві на умовах, визначених договором. Цим самим доведено факт завдання шкоди власнику землі. Апеляційний вважав, що встановлені обставини дають підстави для задоволення позову прокурора про дострокове розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки у розпорядження держави.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував положень статті 144 ЗК України, якою визначений порядок припинення права користування земельними ділянками. Вказує, що порушення земельного законодавства ним було усунуто ще до пред'явлення позову, тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для розірвання спірного договору оренди землі.
Зазначає, що апеляційним судом неправильно оцінені наявні у матеріалах справи докази щодо терміну, у який порушення земельного законодавства були ним усунуті, а також щодо завдання орендодавцеві збитків, у зв'язку із нецільовим використанням землі.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2018 року прокурор подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними, оскільки підставою позову було порушення умов договору оренди та його розірвання, а не примусове припинення права користування земельною ділянкою відповідачем, передбачене положеннями статей 143, 144 ЗК України, як на те посилається відповідач. Посилання скарги на усунення порушень земельного законодавства не впливають на правильність вирішення апеляційним судом справи, оскільки для правильного її вирішення важливим є сам факт невиконання умов договору, а не їх негайне усунення чи повторність.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.
 
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
 
Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
 
У частинах першій та другій статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Встановивши, що ОСОБА_4 використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував для вирощування ячменю та соняшнику для товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови договору оренди, укладеного 08 травня 2009 року з Вознесенською РДА, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову прокурора про дострокове розірвання вказаного договору з поверненням земельної ділянки у розпорядження орендодавця - держави.
 
Доводи касаційної скарги відповідача про неврахування апеляційним судом положень статті 144 ЗК України, якою визначений порядок припинення права користування земельними ділянками, є безпідставним, оскільки прокурор заявив позов про розірвання договору оренди землі, у зв'язку із істотним його порушенням відповідачем, тому суд правильно визначився із нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та вірно послався на приведені вище норми законодавства
 
Посилання відповідача на усунення ним порушення земельного законодавства не спростовують висновків апеляційного суду та правильність вирішення ним справи, оскільки при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факт такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв'язку із невиконанням його умов.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Згідно з частиною третьою статті 468 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2018 року. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б.І. Гулько
 
Ю.В. Черняк