ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

24 січня 2019 року 
справа №826/10396/16
адміністративне провадження №К/9901/39468/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року 
у складі головуючого судді Григоровича П.О. 
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів Кобаля М.І., Епель О.В., Карпушової О.В. 
у справі № 826/10396/16 
за позовом Офісу великих платників податків ДФС
до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» 
про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках у банківських установах, до повного погашення боргу,

У С Т А Н О В И В :

08 липня 2016 року Офіс великих платників податків ДФС (далі - податковий орган позивач у справі) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (далі - Підприємство, відповідач у справі), в якому просить суд накласти арешт на кошти та інші цінності Підприємства (03049, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 11/15, код ЄДРПОУ 19014832), що знаходяться на рахунках у банках до повного погашення боргу.

19 червня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі положень підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, який зумовив висновок про передчасність звернення податкового органу до суду з цим позовом.

У жовтні 2017 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій позивач посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що Податковим кодексом України не передбачена вимога щодо виникнення права для опису майна через 60 календарних днів з дня надіслання податкової вимоги. Податковий орган вважає доведеним факт наявності у Підприємства податкового боргу та відсутності у платника податків майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, що обумовлює підставність звернення позивача до суду із позовом про накладення адміністративного арешту майна на кошти платника податків відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

21 листопада 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу після усунення недоліків скарги на виконання вимог ухвали цього суду від 17 жовтня 2017 року, справу №826/10396/16 витребувано з суду першої інстанції.

08 грудня 2017 року справа №826/10396/16 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

16 березня 2018 року справа №826/10396/16 разом із матеріалами касаційного провадження № К/9901/39468/18 в порядку, передбаченому пунктом 4 частини 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передані до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону такі судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що станом на 22 червня 2016 року за Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»  обліковується податковий борг в загальній сумі 367 953 306,39 грн. Зазначене підтверджується довідкою №13719/10/28-10-17-2-23 від 22 червня 2016 року, який включає борг:
· з податку на прибуток у розмірі 201 639 237,56 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 134 425 477,06 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 67 213 760,50 грн.;
· з податку на додану вартість у розмірі 166 314 068,83 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 109 799 433,33 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 56 514 635,50 грн.

Зазначений борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2015 року №0000444201 та №0000454201, правомірність яких підтверджена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2016 року по справі №826/14818/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2016 року.

З метою погашення заборгованості, податковим органом на адресу відповідача направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу від 07 червня 2016 року №77-18, яка вручена Підприємству 10 червня 2016 року.

Також на адресу Відповідача позивачем направлено рішення про опис майна в податкову заставу від 07 червня 2016 року № 12670/10/28-10-17-2-23, яке також вручене платнику податків 10 червня 2016 року.

Згідно Акту опису майна від 15 червня 2016 року №27 встановлено відсутність на день складення цього акту майна, що може бути описано у податкову заставу.

Оскільки, станом на момент подання позову, Підприємством самостійно не погашено податковий борг, а майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у останнього відсутнє, податковий орган звернувся з даним позовом до суду.

Здійснюючи касаційний перегляд справи, Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Податковий борг в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога в розумінні підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.3 статі 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Узгоджені в судовому порядку суми грошових зобов'язань набули статусу податкового боргу, що обумовило наявність правових підстав у податкового органу для виставлення податкової вимоги. 

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу 2 підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відповідно до пункту 91.3 статті 91 Податкового кодексу України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Як встановили суди попередніх інстанцій, на виконання наведеного пункту 15 червня 2016 року податковим керуючим складено акт опису майна №27, в якому зазначено про відсутність на день складення акту майна, що може бути описано в податкову заставу.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За змістом пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України право на стягнення коштів та продаж майна платника податків виникає у податкового органу через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що контролюючий орган уповноважений оцінювати майновий стан платника податків з огляду на наявність у нього достатніх джерел для погашення податкового боргу саме з часу спливу 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відтак, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанції, що податковий орган мав право на звернення до суду з даним позовом не раніше 07 серпня 2016 року, тобто через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги та доводити факт відсутності майна у відповідача саме станом на цей час. Враховуючи те, що контролюючий орган звернувся до суду 08 липня 2016 року, позовні вимоги є передчасними.

Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій правильними ще й з огляду на те, що вимоги про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків в даному випадку виникли саме у процедурі стягнення податкового боргу, через несплату узгоджених сум грошових зобов'язань, та мають за мету забезпечити виконання платником податків його обов'язку по сплаті податкових зобов'язань (погашення боргу), а відтак є правильним застосування судами попередніх інстанцій норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України в сукупності із пунктами 95.1, 95.2 статті 95 цього кодексу.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі № 826/10396/16 залишити без змін.   

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова

                                                                                          І.Я. Олендер