У Х В А Л А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ^[1]
 
11 грудня 2018року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши в судовому засіданні подання Івано-Франківського апеляційного суду про направлення заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2002 року, постановленої відносно нього, із Івано-Франківського апеляційного суду до іншого апеляційного суду, 
 
в с т а н о в и в:
 
До Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) надійшло подання Івано-Франківського апеляційного суду про направлення заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2002 року, постановленої відносно нього, із Івано-Франківського апеляційного суду до іншого апеляційного суду.
Подання мотивовано тим, що в новоствореному Івано-Франківському апеляційному суді в судовій палаті з розгляду кримінальних справ працює п`ять суддів, а право на розгляд вказаної заяви мають лише двоє суддів.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання апеляційного суду, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. 
Заяв про відкладення розгляду подання апеляційного суду не надходило. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені в поданні, колегія суддів дійшла висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 34 КПК України регулюється порядок направлення саме кримінального провадження з одного суду до іншого.
 
Згідно з ч. 3 зазначеної статті питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Втім, всупереч наведеним вимогам процесуального закону у поданні апеляційного суду із посиланням на положення цієї статті порушено питання про направлення до іншого апеляційного суду на розгляд заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали цього ж суду відповідно.
Водночас ч. 1 ст. 463 КПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Окрім того, якщо направлення заяви про перегляд судового рішення до іншого апеляційного суду не вирішується відповідно до встановленого порядку зміни підсудності кримінальних проваджень, то розгляд цієї заяви засудженого щодо нововиявлених обставин іншим апеляційним судом є неможливим.
 
Не є беззаперечним, на думку Суду, й твердження у поданні щодо неможливості утворити склад суду для розгляду цієї заяви засудженого. Так, у поданні зазначено, що в судовій палаті з розгляду кримінальних справ працює 5 суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Суддею ОСОБА_5 заявлено самовідвід, що задоволений судом.
Під головуванням судді ОСОБА_7 (у складі колегії суддів з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) постановлено ухвалу від 08 вересня 2016 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2002 року. Цю ухвалу було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 31 травня 2017 року  із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. У зв’язку з чим суддю ОСОБА_7 виключено з розподілу на підставі ч. 3 ст. 76 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим посилання в поданні апеляційного суду, що з цих же підстав (ч. 3 ст. 76 КПК України) суддя ОСОБА_6 не має права брати участь у розгляді цієї заяви, суперечить цим положенням, оскільки такої заборони немає. 
Така недопустимість повторної участі судді, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами відповідає попередній редакції ч. 3 ст. 76 КПК України, що є давно нечинною.
Крім того, як зазначено в поданні, судді ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають право на розгляд цієї заяви.
 
З огляду на викладені положення процесуального закону Суд підстав до задоволення подання апеляційного суду не вбачає.
 
Керуючись ст. 34 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
У задоволенні подання Івано-Франківського апеляційного суду про направлення заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2002 року, постановленої відносно нього, із Івано-Франківського апеляційного суду до іншого апеляційного суду, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                             ОСОБА_3 

[1] Провадження № 51-10187впс18
   Суддя-доповідач в суді касаційної інстанції ОСОБА_1