Постанова
Іменем України
 
12 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 200/27401/15-ц
провадження № 61-8320св18
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,
відповідач - ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., та ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (далі - ПАТ «Київський страховий дім») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.
 
Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2014 року між ПрАТ «Київський страховий дім» (правонаступником якого є ПАТ «Київський страховий дім») та ОСОБА_1 укладено договір страхування наземного транспорту № 04023/50/1000450. 08 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, та із заявою про виплату страхового відшкодування. 06 лютого 2015 року страховиком було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 експертних послуг у сумі 1 512 грн. та 20 лютого 2015 року про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 270 309 грн 67 коп. Указані суми були перераховані на рахунок ОСОБА_1 
 
20 квітня 2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 
 
Ураховуючи викладене, ПрАТ «Київський страховий дім» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти в сумі 271 821 грн 67 коп.
 
У жовтні 2017 року ПАТ «Київський страховий дім» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Київський страховий дім» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення безпідставно набутих коштів.
 
Заява мотивована тим, що у зв'язку із ймовірно подальшим відчуженням відповідачем рухомого та нерухомого майна позивач вважає за доцільне застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна по вул. Ярославського, 15 у м. Дніпропетровську, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, та щодо рухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, у межах заявлених до стягнення сум.
 
Ураховуючи викладене, ПАТ «Київський страховий дім» просило накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, та арешт на рухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності. 
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року провадження у справі за позовом ПАТ «Київський страховий дім» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення безпідставно набутих коштів закрито.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на підставі пункту сьомого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ  «Київський страховий дім» залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач у справі ОСОБА_1 помер. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту сьомого частини першої статті 255 ЦПК України у зв'язку зі смертю відповідача, оскільки правовідносини, які виникли між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_1, не допускають правонаступництва.
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ПАТ  «Київський страховий дім» про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Київський страховий дім» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи призвести до неможливості виконання рішення суду у справі.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ  «Київський страховий дім» залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач у справі ОСОБА_1 помер. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, провадження у справі за позовом ПАТ «Київський страховий дім» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення безпідставно набутих коштів у зв'язку зі смертю відповідача, закрито. Враховуючи, що провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю відповідача, підстави для забезпечення позову у цій справі відсутні.
 
У лютому 2018 року ПАТ «Київський страховий дім» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалені судові рішення та заяву задовольнити.
 
У лютому 2018 року ПАТ «Київський страховий дім» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що ухвалені судові рішення у справі постановлені без з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи, та з порушенням оцінки доказів. Судами попередніх інстанцій не було залучено на підставі статті 994 ЦК України до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_1 Відповідно до пункту 8.2.15 договору, укладеного 26 грудня 2014 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_1, передбачено зобов'язання страхувальника повернути протягом місяця страховику сплачену ним суму страхового відшкодування та відшкодувати інші витрати страховика, пов'язані зі страховим випадком, якщо з'ясуються обставини, які відповідно до умов цього договору, правил або чинного законодавства України є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що на підставі частини другої статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 грудня 2014 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 04023/50/1000450 (а. с. 9). 
 
Відповідно до пункту 8.2.15. зазначеного договору страхувальник зобов'язаний повернути протягом місяця страховику сплачену ним суму страхового відшкодування, якщо з'ясуються обставини, які відповідно до умов цього договору, правил або чинного законодавства України є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. 
 
08 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, та із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 12).
 
Страховиком було прийнято 06 лютого 2015 року рішення про виплату ОСОБА_1 експертних послуг у сумі 1 512 грн та 20 лютого 2015 року -рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 270 309 грн 67 коп. Указані суми були перераховані на рахунок ОСОБА_1 
 
20 квітня 2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1, оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» помилково прийнято рішення та складено акти про виплату страховуого відшкодування  ОСОБА_1 (а. с. 59-61).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер (а. с. 223).
 
З 29 квітня 2009 року  ОСОБА_1 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбсерії НОМЕР_1 (а. с. 224). 
 
27 листопада 2017 року ПАТ «Київський страховий дім» звернулося до суду із заявою про витребування спадкової справи та залучення до участі у справі правонаступників після смерті ОСОБА_1 (а. с. 232-233).
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Стаття 980 ЦК України і стаття 4 Закону України «Про страхування» визначають, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані у тому числі з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). 
 
Враховуючи положення статті 5 і статті 6 Закону України «Про страхування», страхування наземного транспорту (крім залізничного) є різновидом добровільногострахування. 
 
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
 
Згідно з пунктом 3 статті 20 зазначеного Закону страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. 
 
Частиною першою статті 25 зазначеного вище Закону передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
 
Відповідно до частини першої статті 994 ЦК України у разі смерті страхувальника, який уклав договір майнового страхування, його права та обов'язки переходять до осіб, які одержали це майно у спадщину. При цьому відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про страхування»  страховик або  будь-хто  із  спадкоємців  має право ініціювати переукладення 
договору страхування.
 
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відповідно до статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодування майнової шкоди (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.
 
Відповідно до статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
 
Аналогічні положення закріплені у статті 55 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду справи у апеляційному порядку та розгляду справи судом касаційної інстанції).
 
Суд до залучення до участі у справі правонаступника зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво пункт 1 частини першої статті 201, пункт 1 частини першої статті 203 ЦПК України 2004 року.
 
Аналогічні положення закріплені у пункті 1 частини першої статті 251, пункті 1 частини першої статті 253 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду справи у апеляційному порядку та розгляду справи судом касаційної інстанції).
 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини (відносини, що випливають з договору добровільного страхування автомобіля) не допускають правонаступництва, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступників та необґрунтовано закрив провадження у справі.
 
Також колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Київський страховий дім» про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Київський страховий дім» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення безпідставно набутих коштів, на підставі закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_1
 
Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду питання судом першої інстанції, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. 
 
Норма аналогічного змісту міститься і в частині третій статті 150 чинного ЦПК України.
 
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Таким чином, суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не з'ясували, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин,  дійшли помилкового висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Київський страховий дім» про стягнення безпідставно набутих коштів після смерті ОСОБА_1 не допускають правонаступництва, та помилково відмовили у задоволенні заяви ПАТ «Київський страховий дім» про забезпечення позову.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» задовольнити частково.
 
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року, постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року та ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року, постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                         Є. В. Синельников

                                                                                         С. Ф. Хопта

                                                                                         Ю. В. Черняк